Справа № 462/2711/21                                Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. 
Провадження № 22-ц/811/3956/21                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:41

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        14 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 12 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (в подальшому – «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у якому просило суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно зі згаданих відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № CL-161832, який було укладено 14.01.2019 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 (в подальшому – «Кредитний договір») у розмірі 102 305 грн. 02 коп., з яких: 73 162 грн. 72 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 27 297 грн. 40 коп. - заборгованість за відсотками, 1 844 грн. 90 коп. - заборгованість за пенею по простроченому тілу кредиту, а також судові витрати. 
Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що відповідачем ОСОБА_1 порушуються умови Кредитного договору, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед Банком, яка і є предметом позовних вимог. Згаданий відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , а відтак Банк вважає, що за Кредитним договором цивільні права та обов`язки виникли в обох із подружжя (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № СL-161832 від 14.01.2019 року у розмірі 102 30 гривень 02 копійки, з яких: 73 162 грн. 72 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 27 297 грн. 40 коп. - заборгованість за відсотками; 1 844 грн. 90 коп. - заборгованість за пенею по простроченому тілу кредиту, а також 2 270 грн. понесених судових витрат.
У решті позовних вимог відмовлено (а.с. 52-53).

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 .
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.
Вважає, що «заявлені позивачем суми процентів до стягнення не грунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку», а також, що Банком «не надано доказів, щодо отримання відповідачем кредитних коштів» (а.с. 101-104). 
Апелянт також подав до суду клопотання про апеляційний розгляд справи без його та його представника участі – «за наявними в справі матеріалами» (а.с. 108).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Як стверджується матеріалами справи, позивачем (Банком) в обґрунтування заявлених ним позовних вимог було долучено до поданої ним до суду позовної заяви: 
-фотокопії меморіальних ордерів про перерахування АТ «Кредобанк» 14 січня 2019 року коштів, обумовлених Кредитним договором, на погашення інших кредитів ОСОБА_1 , відповідно до кредитних договорів від 13.06.2015 року, 29.08.2016 року та від 15.06.2018 року (а.с. 8-10);
-довідку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 з 14.01.2019 року по 16.11.2020 року (а.с. 12-15);
-належно засвідчені Банком фотокопії Кредитного договору від 14.01.2019 року та Анкети-заяви ОСОБА_1 на отримання готівкового кредиту з його підписами на цих документах (а.с. 16-20);
-фотокопії паспорту відповідача та картки фізичної особи-платника податків (а.с. 21-24). 
Апеляційна скарга не містить доводів про заперечення відповідачем факту укладення ним 14 січня 2019 року з Банком Кредитного договору, зокрема – заперечень належності саме відповідачу підписів на цьому Кредитному договорі, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи цих підписів тощо.
Відтак, колегія суддів вважає доведеним позивачем (Банком) факту укладення ним з відповідачем Кредитного договору та виплати кредитних коштів відповідачу шляхом їх перерахування на погашення кредитних зобов`язань останнього за іншими кредитними договорами. 

Відповідачем (апелянтом) не було подано до суду розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи Банком, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Пунктом 4.1 Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки за процентною ставкою 47,69 % річних (а.с. 16-18).
Згідно долученого до позовної заяви Розрахунку заборгованості за Кредитним договором, при розрахунку цієї заборгованості було застосовано процентну («відсоткову») ставку саме 47,69 % річних (а.с. 6).
Як також вбачається з вищезгаданого Розрахунку заборгованості, 27 297 грн. 40 коп. заборгованості за відсотками, які є предметом позовних вимог, складаються з суми нарахованих відсотків на поточну суму заборгованості (61 440, 86) та нарахованих відсотків на прострочену суму заборгованості (4 039, 26) за мінусом сплачених відсотків у розмірі 38 182 грн. 72 коп.:

(61 440 грн. 86 коп. + 4 039 грн. 26 коп.) - 38 182 грн. 72 коп. = 27 297 грн. 40 коп.

Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно того, що «заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку», є надуманими, а тому не можуть братися до уваги.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.
Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ціна позову у цій справі складає 102 305 грн. 02 коп., яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн. х 100 = 248 100, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 102 305 грн. 02 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ч.3 п.2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 12 липня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 14 лютого 2022 року.

Головуючий:                                                         Цяцяк Р. П.

       Судді:                                                                         Ванівський О.М.

                                                                                Шеремета Н.О.