УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 січня 2022 року
м. Київ
справа № 718/1597/21
провадження № 51-56ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021262110000083, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мамаївці, Кіцманський район Чернівецької області, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не одноразово судимого, останнього разу – вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 червня 2021 року за ч. 3. ст. 297 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
Суть питання
За вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі статей 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Кіцманського районного суду від 30 грудня 2020 року та остаточно визначено  ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці. 
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень до покарання за даним вироком, частково приєднано покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 червня 2021 року зі змінами, відповідно до ухвали Чернівецького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду засуджений ОСОБА_4 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу. 
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 22 жовтня 2021 року закрив апеляційне провадження у зв`язку із відмовою апелянта від поданої апеляційної скарги.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись із рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій стосовно нього, просить замінити частково або повністю рішення суду.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального Кодексу України (далі — КПК України) встановлені вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Верховний Суд відзначає, що доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 фактично зводяться до його незгоди із вироком місцевого суду. 
Разом з тим за змістом ч. 1 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. 
Таким чином, вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2021 року не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, оскільки він не переглядався в апеляційному порядку, а тому Верховний Суд не розглядає доводи касаційної скарги засудженого в цій частині. 
Водночас ухвала про закриття апеляційного провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Однак засуджений ОСОБА_4 до поданої ним касаційної скарги не долучив копії оскаржуваних судових рішень.
Крім того, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, засуджений ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі не навів жодних доводів на обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду, якою закрито апеляційне провадження стосовно нього, оскільки він сам відмовився від поданої апеляційної скарги. Зокрема, засуджений не зазначив, яких саме порушень допустився апеляційний суд, закриваючи апеляційне провадження, в чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення, та чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційної інстанції, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України, та з огляду на положення статей 394, 399, 412-413 цього Кодексу.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені ОСОБА_4 у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК України щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. 
Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу — без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак засуджений в поданій касаційній скарзі не навів чіткої вимоги до суду касаційної інстанції, в частині того, яке рішення має ухвалити цей Суд за наслідком розгляду його скарги. 
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК України, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                  ОСОБА_3