УХВАЛА

07 лютого 2022 року 
м. Київ

cправа №  810/1643/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 (у складі колегії суддів: Андрієнко В.В. (головуючий), Буравльов С.І., Шапран  В.В.)
та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 (суддя Пукшин Л.Г.)
за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
до:          1. Державного реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" Мельника Дмитра Сергійовича,
2. Публічного акціонерного товариства "Златобанк",
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт"
третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
19.01.2022 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 (повний текст складено 28.12.2021) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі № 810/1643/17, подана 17.01.2022 безпосередньо до суду касаційної інстанції засобами поштового зв`язку.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (далі - Позивач, ПАТ "Державний ощадний банк України") звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" Мельника Дмитра Сергійовича (далі - Відповідач-1, Державний реєстратор Мельник Д.С.), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" Мельника Дмитра Сергійовича від 28.12.2016 про внесення запису №   18368404 від 27.12.2016 про іпотеку нерухомого майна: рибного ярмарку та комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування для Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістік центр "Скандинавія" (далі - ТОВ "ЛЦ "Скандинавія"), розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р- н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а (відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: адміністративний комплекс, літера А, загальною площею 1237,2 кв. м, рибний ярмарок, літера Б, загальною площею 2983 кв. м, комплекс по зберіганню продуктів харчування, літера В, загальною площею 16522,2 кв. м, насосна підстанція, літера Г, загальною площею 37,5 кв. м, механічна майстерня, літера Д, загальною площею 128,7 кв. м), внесеного на підставі дублікату договору іпотеки № 1881 від 07.11.2016, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. (далі - приватний нотаріус Кирилюк Д.В.), укладеного між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" (далі - Відповідач-2, ПАТ "Златобанк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (далі - ТОВ "ТЛК "Арктика").
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року справу №810/1643/17 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції від 23 серпня 2017 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2021   року закрито провадження у справі №810/1643/17 з підстав, визначених у пункті 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки спір у даній справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.
При цьому, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 задоволено заяву представника ПАТ "Державний ощадний банк України" Карпінського С.В. про направлення справи за встановленою юрисдикцією та передано справу №810/1643/17 до Господарського суду міста Києва.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі.
20.10.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" (далі - Відповідач-3, ТОВ "Біпродукт"), подало заяву про заміну ПАТ "Златобанк" її правонаступником.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі № 810/1643/17 заяву ТОВ "Біпродукт" про заміну ПАТ "Златобанк" правонаступником задоволено частково. Замінено первісного Відповідача-2 - ПАТ "Златобанк" в порядку правонаступництва на двох відповідачів: ПАТ "Златобанк" та ТОВ "Біпродукт".
Не погодившись із зазначеним рішенням, ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулось із апеляційною скаргою, яку Північний апеляційний господарський суд постановою від 22.12.2021 залишив без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі № 810/1643/17 - без змін.
У касаційній скарзі ПАТ "Державний ощадний банк України" посилається на те, що оскаржувані постанова та ухвала у цій справі прийняті з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, під час прийняття оскаржуваних рішень були не у повній мірі досліджено докази та обставини справи, а також порушені основні засади (принципи) господарського судочинства.
Розглянувши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, з огляду на те, що правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до частини першої статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Отже, згідно з системного аналізу зазначених норм, процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, в тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні (відповідно до статей 512 і 520 Цивільного кодексу України).
Також в розумінні статті 52 Господарського процесуального кодексу України, процесуальне правонаступництво допускається на будь-якій стадії судового процесу.
Як вже зазначалось вище, спір у даній справі стосується оскарження рішення Державного реєстратора Мельника Д.С. від 28.12.2016 про внесення запису за №   18368404 від 27.12.2016 про іпотеку нерухомого майна.
Тобто, відносини у яких виник спір у даній справі стосуються іпотеки, яка виникла на підставі відповідного договору від 31.05.2012, укладеного між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика", посвідченого приватним нотаріусом Кирилюком Д.В. за реєстровим № 2614 (далі - Договір іпотеки), адже однією із підстав звернення з таким позовом визначено припинення такого правочину на момент вчинення оскаржуваного запису.
В той же час, як було зазначено судами першої та апеляційної інстанцій, що слідуючи принципу неможливості існування іпотеки без основного зобов`язання, закріпленому в положеннях Закону України "Про іпотеку", слід констатувати, що спірні правовідносини безпосередньо стосуються кредитних правовідносин, в забезпечення виконання яких і було укладено Договір іпотеки, адже за відсутності таких відносин і не можуть існувати іпотечні правовідносини.
Тому, визначаючи особу відповідача за вимогою про скасування запису про іпотеку, підстави звернення з якою обґрунтовані припиненням правовідносин іпотеки, слід виходити саме із суб`єктного складу кредитних правовідносин, тобто, особи кредитора в основному зобов`язанні, виконання якого і забезпечено такою іпотекою.
Отже, особа відповідача в межах даного спору відповідає особі, в якої наявний матеріально-правовий інтерес до існування іпотеки за Договором іпотеки в силу існування у неї статусу кредитора в основному зобов`язанні, адже правомочності іпотекодержателя не можуть існувати за відсутності у відповідної особи прав кредитора в забезпеченому такою іпотекою зобов`язанні.
В оскаржуваній постанові було встановлено, що із змісту Договору іпотеки убачається, що він був укладений не лише в забезпечення виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором № 153/10-KL від 29.10.2010, укладеного між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика", а й ще за двома іншими кредитними договорами.
Тобто, відповідачем/відповідачами за вимогою про скасування запису в Державному реєстрі прав про іпотеку, підстави звернення з якою обґрунтовані в тому числі посиланнями на припинення таких правовідносин, мають бути кредитор/кредитори за зобов`язаннями, що виникли з наведених кредитних договорів, в забезпечення виконання зобов`язань за якими укладено Договір іпотеки, що і підтверджується визначенням при зверненні з даним позовом до суду відповідачем ПАТ "Златобанк", виходячи з відсутності будь-яких доказів того, що на той момент права кредиторів за вказаними кредитними договорами могли належати іншим особам.
У той же час, наведене не нівелює можливість виникнення за час розгляду відповідного спору обставин, за яких в силу визначених законодавством підстав особа кредитора може змінитися, що в свою чергу і породжує процесуальне правонаступництво у спірних правовідносинах, яке є правовою підставою для заміни відповідного учасника його правонаступником.
Крім того, згідно із статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями частиною першою статті 528 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.
Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
За змістом статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Суди попередніх інстанцій на підставі наявних в матеріалах справи документів встановили, що відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/22529/15 ТОВ "Біпродукт" набув прав вимоги від ПАТ "Златобанк" до ТОВ "ТЛК "Арктика" за кредитним договором в межах суми визначеного судами.
Враховуючи наведене, Касаційний господарський суд вважає обґрунтованими висновки суддів щодо процесуального статусу ТОВ "Біпродукт" у цій справі, у зв`язку з набуттям ним прав кредитора у спірних правовідносинах.
В такий спосіб, суд першої інстанції, реалізуючи вимоги передбачені статтею 52 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку щодо можливості залучення ТОВ "Біпродукт" в якості співвідповідача.
При цьому, колегія суддів враховує, що з огляду на наявність спору щодо обсягу зобов`язань та можливість виникнення субсидіарної відповідальності суд першої інстанції залучив ТОВ "Біпродукт" саме в якості співвідповідача без вибуття ПАТ   "Златобанк" із спірних правовідносин.
В обґрунтування своїх дій щодо залучення особи до процесуального правонаступництва без вибуття іншого учасника справи, місцевий господарський суд зазначив, що чинне законодавство не урегульовує питання процесуального правонаступництва у випадку коли відповідні права та обов`язки у спірних правовідносинах набувають іншою особою на рівні з первісним учасником справи без його вибуття, однак, слід ураховувати висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №922/4519/14 правову позицію про те, що у випадках, коли один (первісний) боржник у матеріальному правовідношенні замінюється двома боржниками, суд має замінити такого боржника як сторону виконавчого провадження двома боржниками (основним і субсидіарним боржниками), та, застосовуючи яку за аналогією до спірних правовідносин, вважає, що існують правові підстав для заміни в силу приписів статті 52 Господарського процесуального кодексу України Відповідача-2 - ПАТ "Златобанк", його правонаступником - ПАТ "Златобанк" та ТОВ "Біпродукт".
В той же час, при поданні касаційної скарги ПАТ "Державний ощадний банк України" наголошує на відсутності висновку Верховного суду, зокрема, щодо застосування статті 52 Господарського процесуального кодексу України щодо можливості здійснення часткового процесуального правонаступництва. 
Однак, зазначені доводи спростовуються правовими позиціями Верховного Суду сформованими, зокрема, у постановах Великої Палати від 26.06.2019 у справі №   905/1956/15 та від 16.06.2020 у справі № 922/4519/14 (на яку посилалися суди попередніх інстанцій).
У такий спосіб, зазначені доводи заявника, не спростовують правильності процесуальних дій судів першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права, оскільки їх застосування чітко передбачене Господарським процесуальним кодексом України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви (див. mutatis mutandis рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» (Levages Prestations Services v. France) від 23.10.1996; № 21920/93, «Бруалья Гомез де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomes de la Torre v. Spain) від 19.12.1997, № 26737/95).
Згідно з частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в частині другій статті 293 Господарського процесуального кодексу України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою ЄСПЛ, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість касаційної скарги Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі № 810/1643/17 та наявність правових підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки в оскаржуваних судових рішеннях про перегляд яких подано касаційну скаргу правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Також 27.01.2022 електронною поштою на адресу Касаційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" надійшла заява про застосування заходів процесуального примусу, однак оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, то зазначена заява залишається без розгляду.
За таких обставин, керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкриті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі № 810/1643/17.
2. Касаційну скаргу та додані до неї матеріали (в тому числі квитанцію №  19339 від 17.01.2022 на суму 2 481,00 грн) повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 В.А. Зуєв

Судді                                                                                                    І.С. Берднік

                                                                                                    І.С. Міщенко