ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/86/22 Справа № 201/4975/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Єлізаренко І.А., Свистунової О.В., 
при секретарі                         Піменовій М.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, відділ у місті Дніпрі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання незаконним і скасування рішення, записів про право власності, – 
ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 2016 року позивач отримав у власність, як дарунок від матері, житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер 1210100000:03:109:0063, площею 0.06 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договорів дарування. Окрім нерухомого майна, що було розташовано на земельній ділянці у власність позивач отримав огорожу (паркан), який був розташований на неприватизованій земельній ділянці та який значився у технічному паспорті. Цією земельною ділянкою він користується й досі. Земельну ділянку, на якій розташований паркан, у свою чергу намагалась приватизувати ще його матір, що підтверджується відповідною заявою. Однак, представник Дніпровської міської ради пояснив, що земельну ділянку одразу ж всю приватизувати у неї нема можливості. У її випадку потрібно спершу приватизувати у спрощеному порядку частину земельної ділянки на якій розташований житловий будинок, а потім вже у загальному порядку через проект відведення земельної ділянки іншу частину земельної ділянки. Дослухавшись до порад, мати позивача після приватизації земельної ділянки площею 0.06 га подарувала цю земельну ділянку та житловий будинок позивачу, іншу ж частину земельної ділянки площею 0.1 га вирішили приватизувати одразу на ім`я останнього. Враховуючи недешеву вартість процедури приватизації земельної ділянки, то з приватизацією земельної ділянки ніхто не поспішав, так як позивач вважав добросовісним користувачем її. Між тим, у лютому 2019 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 приватизувала земельну ділянку (кадастровий номер 1210100000:03:109:0069) на якій саме був розташований його паркан (огорожа), та якою він, позивач, добросовісно користується. Земельну ділянку у власність відповідачем набуто на підставі рішення Дніпровської міської ради №149/18 від 15 лютого 2017 року. Відповідач не поставив до відома, що намагається приватизувати спірну земельну ділянку, окрім того із позивачем не погодили межі земельної ділянки. Одразу ж після приватизації спірної земельної ділянки відповідачем було здійснено поділ земельної ділянки на два об`єкта з кадастровими номерами 1210100000:03:109:0090 та 1210100000:03:109:0091. Право власності на них було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номерами 27622106 та 27619072. При цьому земельна ділянка з кадастровими номерами 1210100000:03:109:0090 (номер запису про право власності 27622106) перебуває у фактичному користуванні позивача. Зазначені обставини свідчить по недобросовісність набуття прав на земельну ділянку. Таким чином, відповідачем захоплено майно позивача та порушені його права, а рішення про передачу земельної ділянки у власність та записи про право власності на нерухоме майно підлягають скасуванню, оскільки «порушене право на правомірне очікування». Враховуючи те що у свій час від матері позивача було зареєстровано заяву про надання у власність спірної земельної ділянки Дніпропетровською міською радою та не було надано жодної відповіді про результат розгляду цієї заяви, - створило правомірне очікування у матері позивача. Таке ж правомірне очікування перейшло й до позивача після отримання в дарунок нерухомого майна. Таким чином, рішенням Дніпровської міської ради порушено право позивача на правомірне очікування. Також відбулося не погоджено меж земельної ділянки, що передавалась у власність. Складання та підписання акту погодження меж за нормами законодавства є обов`язковим при виготовленні проекту землеустрою, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність. Між тим, позивачу жодним чином не було запропоновано погодити межі спірної земельної ділянки, що призвело до накладання меж земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні. Крім того, документація із землеустрою не відповідає вимогам законодавства, так як документація була складена станом на 01 січня 2016 року, в цей час власником суміжної земельної ділянки була мати позивача ОСОБА_4 .. У зазначеній документацій вбачається, що в акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки (сторінки 27, 28) підпис від імені ОСОБА_4 , який розташований у графі «1. Від В до Г - вул. Панфілова, 1-Б... (підпис)... (ПІБ)» та запис розташований в цій же графі « ОСОБА_4 », виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою. Окрім того, при проведені топографічної зйомки та складанні топографічного плану М 1:500 не було відображено огорожу (паркан) позивача, який розташований на спірній земельній ділянці. Зазначена огорожа була побудована до 2007 році, а в 2015 році була реконструйовано з улаштуванням фундаменту. Отже, на думку позивача, можливо стверджувати, що оскільки не відображено огорожу (паркан) при проведені топографічної зйомки та складанні топографічного плану М 1:500 були порушені вимоги законодавства. Рішення Дніпровської міської ради прийнято без додержання вимог законодавства. Вказане порушує його, позивача, права. Тому, уточнивши свої позовні вимоги, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради Дніпропетровської області №149/18 «Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_2 у власність гр. ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» від 15 лютого 2017 року; скасувати запис про право власності 27622106 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:03:109:0090; скасувати запис про право власності 27619072 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:03:109:0091, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2021 року ОСОБА_1 в задоволенні позову до Дніпровської міської ради і ОСОБА_3 , треті особи Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області і відділ у місті Дніпрі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання незаконним і скасування рішення міськради, записів про право власності відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення його позову у повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що в 2016 році позивач отримав у власність, як дарунок від матері, житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер 1210100000:03:109:0063, площею 0.06 га, цільове призначення 02,01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договорів дарування. 
Окрім нерухомого майна, що було розташовано на земельній ділянці у власність, на думку позивача, він отримав огорожу (паркан), який був розташований на не приватизованій земельній ділянці та який значився у технічному паспорті. 
ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпропетровської міської ради №149/18 від 15 лютого 2017 року була приватизована земельна ділянка розташована в районі АДРЕСА_2 (кадастровий номер 1210100000:03:109:0069), право власності на яку було зареєстровано 02 березня 2017 року, яка в подальшому була поділена на два об`єкта кадастровий номер 1210100000:03:109:0090 та кадастровий номер 1210100000:03:109:0091, право власності на які було зареєстровано 20 серпня 2018 року.
Одразу ж після приватизації спірної земельної ділянки відповідачем було здійснено поділ земельної ділянки на два об`єкта з кадастровими номерами 1210100000:03:109:0090 та 1210100000:03:109:0091. Право власності на них було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номерами 27622106 та 27619072. При цьому земельна ділянка з кадастровими номерами 1210100000:03:109:0090 (номер запису про право власності 27622106), її частина, перебуває у фактичному користуванні позивача.
Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.
       Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки), виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону.
Згідно вимог ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України).
Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Умовами статті 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Таким чином, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.
Відповідно до частин першої, другої статті 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Виходячи з викладеного, підстави для скасування рішення Дніпровської міської ради №149/18 від 15 лютого 2017 року відсутні, оскільки при постановленні вказаного рішення не було порушено процедуру передачі у власність спірної земельної ділянки і позивачем не надано доказів на спростування вказаного факту.
Стосовно вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Велика Палата Верховного Суду в постанові від 7 листопада 2018 року по справі №488/5027/14-ц, провадження № 14-256 цс 18 зробила правовий висновок. «Щодо вимоги про скасування запису Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).
Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Щодо вимог позивача про визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради, суд не вбачає підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 186-1 ЗК розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.
Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері
Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.
Частиною першою та другою статті 198 ЗК України визначено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.
Згідно частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Майнові права позивача на етапі відведення земельної ділянки не сформовані, а тому фактично не порушені. Позивач, реалізовуючи свої право на безоплатне набуття у власність земельної ділянки, допустив порушення норм земельного законодавства, яке стосується визначення меж земельної ділянки, що не дозволило йому у належний спосіб набути таке право. А саме шляхом затвердження належного проекту землеустрою виконавчим органом міської ради у сфері містобудування та архітектури.
Отже, реалізовуючи свої повноваження орган місцевого самоврядування в особі Дніпровської міської ради порушень законодавства не встановлено. Крім того, орган у сфері архітектури та містобудування також діяв у межах наданих повноважень та відповідно до закону.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів неправомірності набуття права власності відповідачем ОСОБА_3 на земельну ділянку, яка розташована в районі АДРЕСА_2 (кадастровий номер 1210100000:03:109:0069) та яка в подальшому була поділена на два об`єкта кадастровий номер 1210100000:03:109:0090 та кадастровий номер 1210100000:03:109:0091; встановивши, що відповідачем права та законні інтереси позивача не порушені, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
В рішенні місцевого суду наведена детальна оцінки представленим доказам, правильно встановлено фактичні обставини справи.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2  – залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2021 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова