Дата документу 28.12.2021 Справа № 336/7220/15-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 336/7220/15 Головуючий у 1-й інстанції: Наумов О.О. 
Провадження №22-ц/807/3869/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
28 грудня 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кримської О.М.,  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до  ОСОБА_1  про  стягнення заборгованості за кредитним договором, -  
ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відполвданістю ОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2004691757, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі у розмірі 54750 грн., з яких: на споживчі цілі – 50000 грн., напридбання послуг у продавця 1 – ПАТ «Страхова компанія «Ренесанс Життя» - 4500 грн., на придбання послуг у продавця 2 – СК Аьфа Страхування – 250 грн. строком на 60 місяців по 15 липня 2018 року, розмір процентної ставки 15% річних.
22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги до відповідача за кредитним договором 2004691757 від 15 липня 2013 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (п.4202 Додатку №1). Через неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором станом на 18 серпня 2015 року, утворилась заборгованість у розмірі 63551,52 грн., а саме: залишок заборгованості за кредитом – 50338,36 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом – 4788,74 грн., комісія за РО – 8424,42 грн.
В зв`язку наведеним позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 63551,52 грн та судовий збір у сумі 1218,00 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №2004691757 від 15 липня 2013 року у загальній сумі 63551,52 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 50338,36 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом – 4788,74 грн., комісії за РО – 8424,42 грн та судового збору у розмірі 1218,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 23 листопада 2015 року ухваленого за результатами розгляду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції є незаконними, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. В зв`язку з наведеним апелянт вказує на незаконність стягнення з нього комісії за РО в сумі 8424,42 грн.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження і апеляційна скарга направлені відповідачеві за останньою відомою адресою його зареєстрованого місця проживання. Відповідач повідомлений про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті апеляційного суду. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000,00 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270 грн (2270 грн х 100 = 227 000,00 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 63551,52 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якї не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним нормам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає сраву за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень п.п.1, 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ачастини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення ьез змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або осорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2004691757, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 54750 грн, з яких: на споживчі цілі – 50000 грн, напридбання послуг у продавця 1 – ПАТ «Страхова компанія «Ренесанс Життя» - 4500 грн, на придбання послуг у продавця 2 – СК Аьфа Страхування – 250 грн строком на 60 місяців по 15 липня 2018 року, розмір процентної ставки 15% річних.Дата повернення кредиту – 15 липня 2018 року.

22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги до відповідача за кредитним договором 2004691757 від 15 липня 2013 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (п.4202 Додатку №1). 

Через неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором станом на 18 серпня 2015 рокуу нього утворилась заборгованість у розмірі 63551,52 грн, а саме: залишок заборгованості за кредитом – 50338,36 грн,  заборгованість по відсоткам за користування кредитом – 4788,74 грн, комісія за РО – 8424,42 грн.Зазначену заборгованість в розмірі 63551,52 грн.суд першої інстанції стягнув за рішенням суду в повному обсязі, а також витрати на сплату судового збору у сумі 1218,00 грн.
         З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду  повністю не може погодитись, виходячи з наступного. 
Відповідно норм статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або зако-ном. Наразі усі права кредитора за кредитним договором належать позивачу - ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
Відповідно до статей 526, 1054, частини 2 статті 1050 ЦК України зобов`я-зання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати гро-шові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу другого глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору ( частини перша, друга статті 1054 ЦК України

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України "Про захист прав споживачів".

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) неповинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під часу кладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року справа № 6-1746цс16, та в постанові Верховного Суду від 4 червня 2018 року справа № 758/8481/15-ц.

Позивач не довів належними та допустимими доказами позовну вимогу про стягнення комісії за РО, оскільки ні позовна заява, ні умови кредитного договору, ні наданий банком розрахунок заборгованості не містять положень, які б вказували на підстави нарахування комісії за РО та механізм її нарахування.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, доходить висновку, що позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу. Таким чином, банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок ОСОБА_1 , що є незаконним.

Між тим вказані обставини не свідчать про відсутність підстав для стягнення залишку заборгованості за кредитом та процентам.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів вважає, за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року скасувати в частині стягнення з відповідача комісії за РО, відмовивши в задоволенні позовних вимог в цій частині і відповідно змінити розмір заборгованості, що підлягає стягненню та розмір судового збору у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367,369,  374, 375, 376,  381-383, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015  року  у цій справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 комісії за РО в сумі 8424,42 грн, відмовивши в задоволенні позовних вимог в цій частині, в зв`язку з чим змінити загальний обсяг стягнутої заборгованості з 63551,52 грн до 55127.10 грн та змінити розмір судового збору, який підлягає стягненню з 1218,00 грн до 864 грн. 
Решту рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 28 грудня 2021 року.
Головуючий, суддя 	Суддя 	Суддя	
Подліянова Г.С. 	Кочеткова І.В.	Кримська О.М.