ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" січня 2022 р.           Справа№ 910/12795/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Буравльова  С.І. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"
на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 
у справі №910/12795/21 (суддя Щербаков С.О.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"  
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"  
про стягнення 32  081, 80 грн

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 32 081, 80 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/12795/21 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" 32 081 грн 80 коп. - страхового відшкодування, 2 270 грн 00 коп. - судового збору та 5 000 грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що оскільки позивач виплатив страхове відшкодування власнику застрахованого автомобіля "MAN TGX 26.440", то у нього виникло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, тобто, у даному випадку до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", оскільки цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобіля "MAN TGX 26.440" застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "ПЗУ Україна"     за полісом № ЕР/200775695, а також з огляду на те, що водія автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_1  визнано винним у вчиненні правопорушення
Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" 17.11.2021 в установлений процесуальний строк засобами поштового зв`язку подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/12795/21 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що рішення суду першої інстанції ухвалено із з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; наявна невідповідністю висновків, викладених у рішенні, що оскаржується, обставинам справи, а також із неправильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права.
Відповідач також зазначав, що шкода, завдана унаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Крім того, на переконання відповідача, у випадку завдання шкоди водієм, який є працівником страхувальника і виконував на автомобілі страхувальника свої трудові обов`язки, останній (страхувальник) не набуває статусу потерпілого у розумінні Закону №1961-IV, хоча і є потерпілою особою в загальному цивільно-правовому розумінні, в т. ч. з урахуванням наведених вище норм Кодексу законів про працю України.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" у справі №910/12795/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Шапран В.В., Буравльов С.І. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/12795/21 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна". Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Установлено Приватному акціонерному товариству "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу просив суд у задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" відмовити, рішення Господарського суду м. Києва від 04.11.2021 залишити без змін.
В обґрунтування свого відзиву позивач зазначав, що належніть на праві власності застрахованого т.з. та перебування у користуванні т.з. MAN л.р. № НОМЕР_1 ТОВ «ПАН-ТРАНС» не невілює та не припиняє обов`язку відповідача за полісом №ЕР/200775695. Крім того, автомобілі, водії яких були учасниками ДТП, застраховані у різних страхових компаніях, а саме у відповідача та позивача у даній справі. Також відповідач зазначав, що у даній ситуації предметом спору є виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за умовами полісу №ЕР/200775695. Зазначене унеможливлює поєднання боржника і кредитора в одній особі, оскільки унаслідок сплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування статус кредитора у правовідносинах набуло ПрАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», а боржником, відповідно ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» оскільки останнє зарахувало цивільно-правову відповідальність особи, винної у вчиненні ДТП, на підставі полісу.
Відповідач у відповіді на відзив просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, при цьому останній зазначав, що оскільки майну ТОВ "ПАН - ТРАНС" шкода була завдана водієм, який перебуває в трудових відносинах із ТОВ "ПАН - ТРАНС", то в даному випадку відсутня третя - постраждала - особа в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки має місце поєднання боржника і кредитора в одній особі, що у свою чергу унеможливлює вимоги до відповідача (як страховика цивільної відповідальності) відшкодувати шкоду. У даному випадку ТОВ "ПАН - ТРАНС" у відносинах з Позивачем є страхувальником, котрий застрахував ризик отримання майнової шкоди і здобув можливість отримати у страховика відшкодування в разі настання страхового випадку (що і мало місце).
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.   В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як підтверджується матеріалами справи та установлено місцевим судом, 02.09.2020 між Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пан-Транс"  укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № DNH0MA-2082268, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами, зокрема автомобілем "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_2 . 
06.12.2020 у м. Миколаїв, на вул. Космонавтів, 65і  сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_2 та автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .
При цьому, в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"    автомобіль "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_2 .
Згідно постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2020 ОСОБА_1 визнано винним  у вчиненні правопорушення, що сталося 06.12.2020 в м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 65і  за участю автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_2 та автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_1 .
Як убачається з матеріалів справи, відповідно до рахунку-фактури № 00-0000613 від 23.12.2020, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю "Моторзапчастини", вартість відновлювального ремонту автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_2 становить 297 893, 40 грн., згідно ремонтної калькуляції № 20-0368227 від 18.12.2020 вартість відновлювального ремонту автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_2 складає 120 006, 51 грн.
Крім того, відповідно до розрахунку коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ, наданого позивачем,  коефіцієнт фізичного зносу автомобіля  "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_2 станом на 06.12.2020 становить 0,445. 
16.03.2021 позивачем складено страховий акт № 200000368227, згідно якого виплата страхового відшкодування складає 32 081, 80 грн.
Відповідно до зазначеного вище рахунку-фактури, ремонтної калькуляції та страхового акту позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 32 081, 80 грн., що підтверджується копією платіжного  доручення № ЗР026726 від 19.03.2021.
З матеріалів справи убачається, що позивач звертався до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування № 200000368227 від 26.03.2021, в якій просив відповідача здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 32 081, 80 грн.
Відповідно до відомостей з Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України станом на дату ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 200775695 зі установленими розмірами: страхової суми за шкоду, заподіяну майну, - 130000, 00 грн, франшизи - 0,00 грн.
Листом № 0053635 від 16.06.2021 відповідач надав відповідь на вищезазначену заяву позивача, в якому зазначив, що  водій автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ "ПАН-ТРАНС", тож у даному випадку відповідальність за шкоду, яка завдана внаслідок виконання трудових обов`язків, покладається на особу, з якою такий працівник знаходився в трудових відносинах, тобто на ТОВ "ПАН-ТРАНС".
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з такого.
Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Нормами ст. 11 ЦК України установлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2020 ОСОБА_1 визнано винним  у вчиненні правопорушення, що сталося 06.12.2020 в м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 65і  за участю автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_2 та автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_1 .
Згідно з положеннями статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.
Таким чином за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.
Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК та стаття 27 Закону України "Про страхування".
Відносини між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" як страховиком та власником автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_2 , як страхувальником врегульовані полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 200775695.
Таким чином положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до вище указаних норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до преамбули Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) ним врегульовані відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і він спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
За змістом ст. 14 цього Закону страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно з п. 21.1 ст. 21 Закону № 1961-IV з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не установлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. 
Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
За приписами п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Таким чином на підставі зазначених вище норм та у зв`язку з укладенням відповідачем з власником автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_2 , полісу страхування цивільно-правової відповідальності серії ЕР № 200775695 відповідач прийняв на себе обов`язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації цього транспортного засобу.
З метою отримання страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача із заявою №200000368227 від 26.03.2021 на виплату (страхового) відшкодування у порядку регресу у розмірі 32  081,80 грн, виплаченого позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.12.2020.
За наслідком розгляду указаної заяви відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування із посиланням на приписи п. 32.1 ст. 32 Закону №1961-IV, оскільки транспортні засоби винної та потерпілої осіб у дорожньо-транспортній пригоді належать одній і тій же особі.
Місцевий суд визнав таку відмову з наведених підстав необґрунтованою з огляду на таке.
Правила регулювання деліктних зобов`язань передбачають відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статті 1 Закону № 1961-IV страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не установлено законом або рішенням суду; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Статтею 3 зазначеного Закону визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
За приписами статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
З огляду на приписи п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV положення цього Закону не обмежують страхувальника в отриманні страхового відшкодування у разі завдання забезпеченим транспортним засобом шкоди іншому транспортному засобу, що належить страхувальнику. Оскільки в даному випадку особою, яка завдала шкоди, є не страхувальник, а водій забезпеченого транспортного засобу, у свою чергу страхувальник є потерпілою особою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, як зазначив місцевий суд, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, законом покладено на страховика (винної особи) у межах, установлених Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а саме на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна".
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
У зв`язку з викладеним місцевий суд відхилив твердження апелянта щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди через те, що транспортні засоби як потерпілої так і винної сторони належать одній особі.
Частиною 2 пункту 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV установлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Ураховуючи викладене, зважаючи на положення ст. 993 ЦК України, ст. 12, 22, 27 Закону № 1961-IV, з огляду на те, що полісом серії АК № 9817271 установлено ліміт відповідальності відповідача за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 100.000,00 грн і франшизу у розмірі 0,00 грн, місцевий суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_2 транспортного засобу "MAN TGM 18.250", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , у розмірі 100.000, 00 грн.
В оскаржуваному рішенні місцевий суд також зазначив, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди на страхувальника, який уклав договір страхування, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Також, за висновком місцевого суду, страхувальник, у випадку нанесення забезпеченим транспортним засобом шкоди іншому транспортному засобу, що належить страхувальнику, має право отримувати страхове відшкодування, оскільки особою, яка завдана шкоди шкоду безпосередньо, є не страхувальник, а водій забезпеченого транспортного засобу, а отже страхувальник у свою чергу є потерпілою особою внаслідок ДТП.
Колегія суддів дійшла висновку, що указані висновки місцевого суду є помилковими з огляду на таке.
Як зазначалось вище, між ПАТ СК "ПЗУ Україна" та ТОВ «Пан-Транс» був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР 200775695. Забезпеченим згідно із полісом є транспортний засіб "MAN", державний номер НОМЕР_1 .
Згідно зі ст. 4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані:
з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);
з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування);
з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).
Відповідно до ст. ст. 3, 6, п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV:
- обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників;
- страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого;
- у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2020 ОСОБА_1 визнано винним  у вчиненні правопорушення, що сталося 06.12.2020 в м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 65і  за участю автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_2 та автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_1 .
Як убачається з матеріалів справи, вина особи, яка керувала транспортним засобом "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_1 , встановлена у судовому порядку постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2020 у справі № 473/4230/20, якою водія транспортного засобу "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого    ст. 124 КУпАП    та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн.
Як установлено апеляційним судом, учасниками дорожньо-транспортної пригоди були належні ТОВ «ПАН-ТРАНС» транспортні засоби і дана подія відбулася з вини водія ТОВ «ПАН-ТРАНС», що не заперечується позивачем.
Тобто, у даному випадку найманий працівник ТОВ «ПАН-ТРАНС» ОСОБА_1 своїми діями завдав матеріальної шкоди своєму роботодавцеві - ТОВ «ПАН-ТРАНС», а саме останній перед початком руху не впевнився в безпечності та вчинив зіткнення на транспортний засіб "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_2 .
Страховим актом №200000368227 випадок, який мав місце 06.12.2020 і у результаті якого було пошкоджено через наїзд транспортний засіб "MAN TGХ 26.440", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивач визнав страховим випадком та призначив до виплати і виплатив страхове відшкодування у розмірі 32  081,80 грн.
Отже, за матеріалами даної судової справи, позивач як страховик на підставі договору добровільного майнового страхування компенсував страхувальнику - ТОВ «ПАН-ТРАНС» - майновий збиток, завданий працівником страхувальника. При цьому цей працівник завдав шкоди іншому автомобілю свого роботодавця, керуючи також автомобілем роботодавця.
Як вже зазначалось вище, відповідно до відомостей з Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України станом на дату ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу "MAN TGХ 26.440", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , тобто була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №200775695 з установленими розмірами: страхової суми за шкоду, заподіяну майну, - 130000,00 грн, франшизи - 0,00 грн. Сторони у справі не заперечують, що за указаним полісом страхувальником є власник транспортного засобу - ТОВ «ПАН-ТРАНС».
Колегія суддів вважає зазначені висновки місцевого суду помилковими з огляду на таке.
Як зазначалось вище, між ПАТ СК "ПЗУ Україна" та ТОВ «ПАН-ТРАНС» був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР №200775695. Забезпеченим згідно із полісом є транспортний засіб "MAN", державний номер НОМЕР_1 .
Згідно зі ст. 4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані:
з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);
з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування);
з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).
Відповідно до ст. ст. 3, 6, п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV:
- обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників;
- страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого;
- у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2020 ОСОБА_1 визнано винним  у вчиненні правопорушення, що сталося 06.12.2020 в м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 65і  за участю автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_2 та автомобіля "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_1 .
Як установлено апеляційним судом, учасниками дорожньо-транспортної пригоди були належні ТОВ "ПАН-ТРАНС" транспортні засоби і дана подія відбулася з вини водія ТОВ "ПАН-ТРАНС", що не заперечується позивачем.
Тобто, в даному випадку найманий працівник ТОВ "ПАН-ТРАНС" ОСОБА_1 своїми діями завдав матеріальної шкоди своєму роботодавцеві - ТОВ "ПАН-ТРАНС", що належать ТОВ "ПАН-ТРАНС": "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_1 . 
Страховим актом №200000368227 випадок, який мав місце 06.12.2020 і у результаті якого було пошкоджено транспортний засіб ""MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_1 , позивач визнав страховим випадком та призначив до виплати і виплатив страхове відшкодування у розмірі 32  081,80 грн.
Отже, за матеріалами даної судової справи, позивач як страховик на підставі договору добровільного майнового страхування компенсував страхувальнику - ТОВ "ПАН-ТРАНС" - майновий збиток, завданий працівником страхувальника. При цьому цей працівник завдав шкоди іншому автомобілю свого роботодавця, керуючи також автомобілем роботодавця.
Як вже зазначалось вище, відповідно до відомостей з Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України станом на дату ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу "MAN TGX 26.440", державний номер НОМЕР_1 , тобто була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №200775695 зі установленими розмірами: страхової суми за шкоду, заподіяну майну, - 130.000,00 грн, франшизи - 0,00 грн. Сторони у справі не заперечують, що за указаним полісом страхувальником є власник транспортного засобу - ТОВ "ПАН-ТРАНС".
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Положеннями ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, відшкодовує роботодавець.
За загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У даному випадку це власник джерела підвищеної небезпеки - юридична особа ТОВ "ПАН-ТРАНС".
Юридична особа здійснює свою діяльність через свій персонал, до якого, відповідно, належать наймані працівники.
Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у          регресному порядку відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України.
Аналіз указаних норм права свідчить, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".
За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Таким чином за загальним правилом шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується іншій (третій) особі власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Водночас у даному випадку потерпілою особою (за відсутності інших потерпілих - фізичних осіб, наприклад, водіїв пошкоджених транспортних засобів чи інших осіб) є роботодавець водія і одночасно власник пошкодженого транспортного засобу - ТОВ "ПАН-ТРАНС", якому завдано шкоди забезпеченим транспортним засобом, котрий теж належить ТОВ "ПАН-ТРАНС", а водій є винною особою по відношенню до свого роботодавця.
Оскільки шкода, завдана унаслідок ДТП, який належить ТОВ "ПАН-ТРАНС") з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що також належить роботодавцю ТОВ "ПАН-ТРАНС", під час виконання ним трудових обов`язків, то завдана шкода мала відшкодовуватися потерпілій особі або безпосереднім винуватцем ДТП (водієм), або через механізм майнового страхування, встановлений договором між позивачем та ТОВ "ПАН-ТРАНС".
Апеляційний суд при цьому ураховує, що відповідно до ч. ч. 1-3 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Оскільки майну ТОВ "ПАН-ТРАНС" шкода була завдана водієм, який перебуває в трудових відносинах із ТОВ "ПАН-ТРАНС", то в даному випадку відсутня третя - постраждала - особа в розумінні Закону № 1961-IV, оскільки має місце поєднання боржника і кредитора в одній особі, що у свою чергу унеможливлює вимоги до відповідача (як страховика цивільної відповідальності) відшкодувати шкоду.
Крім того у випадку завдання шкоди водієм, який є працівником страхувальника і виконував на автомобілі страхувальника свої трудові обов`язки, останній (страхувальник) не набуває статусу потерпілого в розумінні Закону №1961-IV, хоча і є потерпілою особою в загальному цивільно-правовому розумінні, в т. ч. з урахуванням наведених вище норм Кодексу законів про працю України.
З іншої точки зору на оцінювану в цій справі ситуацію, в даному випадку ТОВ "ПАН-ТРАНС" у відносинах з позивачем є страхувальником, котрий застрахував ризик отримання майнової шкоди і здобув можливість отримати у страховика відшкодування в разі настання страхового випадку (що і мало місце).
Водночас діючи як страхувальник у відносинах з відповідачем, ТОВ "ПАН-ТРАНС" застрахувало свою відповідальність у разі завдання належним йому джерелом підвищеної небезпеки (в т. ч. за участі водія, який перебуває у трудових відносинах зі страхувальником) шкоди іншій (третій) особі, а не самому собі. 
Разом з тим ТОВ "ПАН-ТРАНС" не може відповідати саме перед собою, а майно, якому завдано шкоди, не є майном третьої особи по відношенню до ТОВ "ПАН-ТРАНС".
Наведене свідчить, що в одній особі поєднались потерпіла особа та особа, що спричинила шкоду, у зв`язку з чим, з огляду на приписи ст.606 ЦК України, цивільна-правова відповідальність, застрахована відповідачем, не виникла.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів відмовляє у задоволенні витрат на професійну правничу допомогу позивача.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень на апеляційну скаргу позивач суду апеляційної інстанції не надав.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня      2006 року).
У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не надав вичерпної відповіді на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, спростовують висновки місцевого господарського суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки колегія суддів встановила відсутність підстав для задоволення позовних вимог, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.  Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021  у справі №910/12795/21 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021  у справі №910/12795/21 скасувати.
3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"        (вул. Глибочицька, буд. 44, м. Київ, 04050, ідентифікаційний код - 24175269) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"        (вул. Січових Стрільців, буд. 40, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код - 20782312) 3  405,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду м. Києва.
6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            В.В.Андрієнко 

Судді                                                                                В.В. Шапран

                                                                                С.І. Буравльов