КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  757/58986/18-ц                                                                       Головуючий у І-й інстанції - Остапчук Т.В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/754/2021                               Доповідач Заришняк Г.М.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 грудня  2021 рокуКиївський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.
при секретарі -  Діденко А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мацак Олексія Юрійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного  суду м. Києва від 26 лютого 2020 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист  прав споживачів,-
 
                                                  В С Т А Н О В И В :
 
В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся  в суд з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист  прав споживачів.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що між позивачем та відповідачем були укладені договори банківських вкладів, а саме: №SAMDN01000734888162 від 26 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 200 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000738909033 від 31 жовтня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000738909108 від 31 жовтня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734973189 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734973310 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734973235 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734972986 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734973084 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734973415 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734973500 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних. Дані договори були укладені строком на 3 місяці та у разі відсутності заяви про відсутність наміру подовження строку їх дії - строк подовжувався на той самий строк. 
У квітні 2014 року ОСОБА_1 декілька разів звертався на адресу банку із заявами про розірвання зазначених договорів та повернення грошових коштів, проте такі заяви не були задоволені, грошові кошти не були повернуті позивачу. За 2014р. проценти взагалі не були нараховані та виплачені . В 2015р. почав отримувати їх лише з червня місяця. Вважав що відповідач йому винен проценти, які необхідно розраховувати, виходячи з процентної ставки за депозитами, які існували протягом 2014-2018 р.р. в комерційних банках України. Крім того, вказував на суми збитків у вигляді неотриманих доходів, які міг би отримати за звичайних обставин:1) у 2014 році середній розмір депозитних відсотків в Україні складав 22%, тож виходячи з «тіла» депозиту - 3 800 000, 00 грн. і враховуючи той факт, що взагалі банк не виплачував проценти у 2014 році, не отримано за 8 місяців 447 333, 33 грн.;  у 2015 році середній розмір депозитних відсотків в Україні складав 22 %, тож виходячи із «тіла» депозиту - 3 800 000, 00 грн. і враховуючи той факт, що банк не виплачував проценти 6 місяців у 2015 році, не отримано за 6 місяців 655 500, 00 грн., у 2016 році середній розмір депозитних відсотків в Україні складав 25 %,   виходячи із «тіла» депозиту в 3 800 000, 00 грн. і враховуючи той факт, що банк виплатив 361 000 грн., не отримано 589 000, 00 грн.; у 2017 році середній розмір депозитних відсотків в Україні складав 16 %, тож виходячи із «тіла» депозиту - 3 800 000, 00 грн. і враховуючи той факт, що  банк виплатив 361 000, грн. не отримано 247 000, 00 грн.;  у 2018 році середній розмір депозитних відсотків в Україні складав 13 %, тож виходячи із «тіла» депозиту - 3 800 000, 00 грн. і враховуючи той факт, що банк виплатив  361 000, грн.,  не отримано 133 000, 00 грн. Сума недоотриманих процентів за весь період складає                   2 181 833, 33 грн. Підставою для нарахування справедливих відсотків на суму депозитів позивач вважав положення ст.22 ЦК України.
Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов та стягнути з відповідача на свою користь   збитки у вигляді недоотриманих  доходів - невиплачених процентів за весь період  з 2014-2018 рік у розмірі 2 181 833 грн. 33 коп., нарахованого індексу інфляції в сумі  в сумі 4 333 130 грн. 50 коп.,  неустойки відповідно  до  ч.5 ст. 10 Закону України про захист прав споживачів в сумі 612 654 грн. 99 коп., а всього на загальну суму 7 127 618 грн. 82 коп.
Рішенням Печерського районного  суду м. Києва від 26 лютого 2020 року  у позові було відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Мацак О.Ю., діючий в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального  та процесуального права, просить  рішення скасувати та постановити нове, яким :
-          Стягнути з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 . індекс інфляції за весь час прострочення у сумі 4 333 130 грн. 50 коп. за період квітня 2014 року - по листопад 2018 року.
-          Стягнути з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% річних  у сумі 480 760 грн. 82 коп., що нараховані  за період квітня з 01.05.2014р. по 21.11.2018 року
-          Стягнути з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню (3% в день)  згідно зі ст.  10 Закону України «Про захист прав споживачів» у сумі 209 990 грн. 97 коп.
-          Покласти на відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідач просить  апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду  залишити  без змін, посилаючись на його  законність.
В судовому  засіданні суду  апеляційної інстанції  представник позивача ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.
Представник Банку заперечила проти апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним.   
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1  статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Згідно із ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладені наступні договори банківських вкладів:
-      від 26 квітня 2013 року № SAMDN01000734888162, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 200 000, 00 грн. та процентною ставкою 16 % річних;
-          від 31 жовтня 2013 року № SAMDN01000738909033, за умовами якого позивач
 передав банку грошові кошти у сумі 400 000, 00 грн. та процентною ставкою 16 % річних;
-          від 31 жовтня 2013 року № SAMDN01000738909108, за умовами якого позивач
 передав банку грошові кошти у сумі 400 000, 00 грн. та процентною ставкою 16% річних;
-          від 30 квітня 2013 року № SAMDN01000734973189, за умовами якого позивач
передав банку грошові кошти у сумі 400 000, 00 грн. та процентною ставкою 16% річних;
-          від 30 квітня 2013 року № SAMDN01000734973310, за умовами якого позивач
 передав банку грошові кошти у сумі 400 000, 00 грн. та процентною ставкою 16 % річних;
- від 30 квітня 2013 року № SAMDN01000734973235, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000, 00 грн. та процентною ставкою 16% річних;
- від 30 квітня 2013 року № SAMDN01000734972986, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000, 00 грн. та процентною ставкою 16 % річних;
- від 30 квітня 2013 року № SAMDN01000734973084, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000, 00 грн. та процентною ставкою 16 % річних;
- від 30 квітня 2013 року № SAMDN01000734973415, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000, 00 грн. та процентною ставкою 16 % річних;
- від 30 квітня 2013 року № SAMDN01000734973500, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000, 00 грн. та процентною ставкою 16% річних.
Дія усіх зазначених договорів продовжена (пролонгована) згідно з пунктом 6 цих договорів, в якому передбачено, що строк дії договорів автоматично пролонгується на один строк, якщо вкладник не заявить про відмову від пролонгації дії цього договору. Строк вкладу подовжується неодноразово без явки позивача до банку. 
 З матеріалів справи слідує, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1   задоволено частково, стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача грошові кошти за депозитними договорами у розмірі 3 800 000, 00 грн. та нараховані проценти за цими договорами. У задоволенні вимог про розірвання договорів вкладу, визнання недійсними умов додаткових угод відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року задоволено, рішення суду в частині задоволення позову скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у позові.
Постановою Верховного Суду від 11.07.2018р. рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року скасовано, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року змінено в частині визначення розміру стягнутих грошових коштів за депозитними договорами, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції: «Стягнути з ПАТ КБ  «ПРИВАТБАНК» на користь позивача грошові кошти за договором № SAMDN01000734972986 від 30 квітня 2013 року - 463 333, 20 грн.; за договором № SAMDN01000734973500 від 30 квітня 2013 року у сумі 463 333, 20 грн.; за договором № SAMDN01000734973084 від 30 квітня 2013 року у сумі 463 333, 20 грн.; за договором № SAMDN01000734973415 від 30 квітня 2013 року у сумі 463 333, 20 грн.; за договором № SAMDN01000734973189 від 30 квітня 2013 року у сумі 463 333, 20 грн.; за договором № SAMDN01000734973310 від 30 квітня 2013 року у сумі 463 333, 20 грн.; за договором № SAMDN01000734973235 від 30 квітня 2013 року у сумі 463 333, 20 грн.; за договором № SAMDN01000738909033 від 31 жовтня 2013 року у сумі 256 517, 11 грн., що разом складає суму у розмірі 3 499 849, 51 грн.». У іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська залишено без змін.
Звертаючись з даним позовом, позивач у позовній заяві ставив питання про  стягнення  з Банку збитки у вигляді недоотриманих  доходів - невиплачених процентів за весь період  з 2014-2018 рік у розмірі 2 181 833 грн. 33 коп., нарахованого індексу інфляції в сумі  в сумі 4 333 130 грн. 50 коп.,  неустойки відповідно  до  ч.5 ст. 10 Закону України про захист прав споживачів в сумі 612 654 грн. 99 коп., а всього на загальну суму 7 127 618 грн. 82 коп.
Заперечуючи проти позову,  представник відповідача вказував на те, що постановою Верховного Суду від 11.07.2018 р.  визначено, що по договорам підлягає стягненню на користь позивача 3 499 849, 51 грн., розмір відсоткової ставки по вкладам був встановлений у розмірі 9,5 %, які регулярно виплачувались.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року прийнято відмову  ОСОБА_1 від його позову до ПАТ КБ  «ПриватБанк» про захист прав споживачів в частині стягнення з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 збитків у вигляді неотриманих доходів - не виплачених процентів за весь період 2014-2018 рік у розмірі 2 181 833 грн.33 коп.
Визнано нечинним рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ПАТ КБ  «ПриватБанк» про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 у вигляді неотриманих доходів - не виплачених процентів за весь період 2014-2018 рік у розмірі 2 181 833 грн.33 коп. Провадження у справі у даній частині позовних вимог - закрито.
Щодо  позовних вимог про стягнення 3% річних  в сумі 480 760 грн. 82 коп., про що було заявлено в апеляційній скарзі, колегією суддів встановлено.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). 
Відповідно  до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Звертаючись  до суду з вказаним позовом, позивач  не заявляв позовної вимоги про стягнення з відповідача  суми 3% річних у відповідності зі ст. 625 ЦК України, які не є неустойкою, а носять виключно  компенсаційний характер. Також, позивачем у відповідності до вимог ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого  засідання не змінювався  предмет позову, про що  також було зазначено в рішенні суду першої  інстанції.
Посилання  в поясненнях позивача на необхідність стягнення 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України,  не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказані  пояснення не є  заявленими у встановленому законом порядку позовними вимогами.
 За приписами ч.ч.1,6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Враховуючи наведене, відсутні підстави для  задоволення позовних вимог про стягнення  з  відповідача 3% річних, передбачених  ст. 625 ЦК України,  в зв`язку з чим  рішення суду  у зазначеній частині відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, й не може бути скасованим з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Не підлягають також задоволенню й позовні вимоги про  стягнення на користь позивача 3% річних, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».
У частині другій статті 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Позовні вимоги стосуються правовідносин, які виникли з укладення договорів банківського вкладу.
Згідно з підпунктом 7.1.1. пункту 7.1. статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»  вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.
У статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»  вказано, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
У частинах першій, другій статті 47 даного Закону  визначено види діяльності банку, зокрема банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.
У пункті 1 частини третьої статті 47 цього Закону вказано, що до банківських послуг належать залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.
Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»  фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5);споживач фінансових послуг - фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю (пункт 7-1).
Згідно із ч. 1 статті 4 зазначеного Закону  фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін.
За ч. 2 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги, надання яких передбачається іншими законами, підлягають включенню до переліку, визначеного частиною першою цієї статті. Надання фінансових послуг, не включених до зазначеного переліку, забороняється.
Отже, розміщення грошових коштів у вигляді вкладу (депозиту) та отримання процентів за вкладом є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського вкладу, і в сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (вкладнику).
Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів»  він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
У вказаному  Законі  не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявністю в цивільних правовідносинах «слабкої сторони», якою є фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта - споживача.
У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17);  виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
Отже, зазначеним Законом  врегульовані договірні відносини за участі споживача.
Відповідно до ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»   у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
 Відповідно  до правової позиції, викладеної  в постанові Великої Палати Верховного Суду  від 09 листопада 2021 року (справа №320/5115/17-ц), якщо між позивачами та банком припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то частина п`ята статті 10 Закону   України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини.
 При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).
З матеріалів справи слідує, що  договори  банківського вкладу  були розірвані позивачем, а отже, з врахуванням зазначеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду,  відсутні підстави для задоволення позовних  вимог в частині стягнення 3% річних, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».
Позивачем було пред`явлено вимогу про стягнення інфляційних втрат у розмірі                 4 3633 150 грн. 50 коп. за період з 19 червня 2014 року  по 21 листопада 2018 року.
 З матеріалів справи слідує,  і вказана обставина не заперечується позивачем, що  кошти за договорами вкладу  були повернуті  позивачу 20 березня 2019 року.
Право на стягнення інфляційних втрат передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно  до ч.1 ст. 256 ЦК України  позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. (ч. ст. 267 ЦК України).
Відповідачем  було  заявлено про застосування строку позовної давності до вимоги  про стягнення  інфляційних втрат (а.с.97). 
Даний позов заявлено ОСОБА_1 21 листопада 2018 р. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що нарахування інфляційних втрат має бути здійснено в межах трирічного  строку позовної давності за період з01.11.2015 р.  по 01.11.2018 р.,  виходячи із загальної суми стягнутих грошових коштів за депозитними договорами в розмірі3 499 849 грн. 51 коп., яка була  встановлена Верховним Судом  в постанові від 11 липня 2018 року.
Згідно розрахунку інфляційні збитки за вказаний період  становить 1305 443 грн. 68 коп.
За таких обставин, рішення суду  в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  про стягнення інфляційних втрат підлягає скасуванню з  постановленням  нового рішення про часткове задоволення позову  в цій частині, а саме: про  стягнення з  відповідача на користь позивача інфляційних збитків  в сумі  1 305 443 грн. 68 коп. за період 01.11.2015 по 01.11.2018 р.    
В решті рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального закону і не може бути скасованим з підстав, приведених в апеляційній скарзі.                         
Керуючись   ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу   адвоката Мацак Олексія Юрійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Печерського районного  суду м. Києва від 26 лютого 2020 року в частині відмови у  стягненні інфляційній втрат - скасувати та  постановити нове рішення, яким  позовні вимоги в цій частині - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»  (код ЄДРПОУ 14360570) на користь  ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 )  інфляційні збитки  в сумі  1 305 443 грн. 68 коп. 
В решті рішення суду залишити без змін.                         
Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття і може  бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом 30 днів з дня виготовлення повної постанови.
    
Повний текст постанови виготовлений  21 грудня 2021 року.
 
 Головуючий: 
  Судді:  

 

 

 

 

 

 

 

 
   
    КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  757/58986/18-ц                                                                       Головуючий у І-й інстанції - Остапчук Т.В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/754/2021                               Доповідач Заришняк Г.М.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 грудня  2021 рокуКиївський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.
при секретарі -  Діденко А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мацак Олексія Юрійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного  суду м. Києва від 26 лютого 2020 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист  прав споживачів,-
 
                                                  В С Т А Н О В И В :
 
На підставі статей 268,383 ЦПК України апеляційний суд проголошує вступну та резолютивну частину постанови.
Керуючись   ст.ст.367, 374,376, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу   адвоката Мацак Олексія Юрійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Печерського районного  суду м. Києва від 26 лютого 2020 року в частині відмови у  стягненні інфляційній втрат - скасувати та  постановити нове рішення, яким  позовні вимоги в цій частині - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»  (код ЄДРПОУ 14360570) на користь  ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 )  інфляційні збитки  в сумі  1 305 443 грн. 68 коп. 
В решті рішення суду залишити без змін.                         
Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття і може  бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом 30 днів з дня виготовлення повної постанови.
  
 Головуючий 
 
  Судді: