КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Апеляційне провадження                                             
№ 22-ц/824/548/2022            
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

25 січня 2022року                                                                          місто Київ
                                                                                               справа № 369/6704/21
                            
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                     суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                  за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2021 року про часткове задоволення скарги, постановлену під головуванням судді Фінагеєва І.О., у справі за скаргою  ОСОБА_1 про зобов`язання заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Руслана Юрійовича зняти арешт з майна, заінтересована особи: Публічне акціонерне товариства «Акціонерний банк «Синтез»,-
 
                                             В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області зі скаргою у порядку ст.447 ЦПК України, в якій просив:
зобов`язати заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. зняти арешти з усього рухомого та нерухомого майна, коштів, яке належить ОСОБА_1 , накладених у виконавчому провадженні №25739605 із примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області №2-2990/09 року від 18 листопада 2009 року про стягнення солідарно зокрема із ОСОБА_1  на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн., 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
В мотивування вимог посилався на те, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №25739605 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області №2-2990/09 року від 18 листопада 2009 року про стягнення солідарно зокрема із нього на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі            33 853 003,47 грн., 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Вказував, що в ході виконання зазначеного виконавчого листа державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Вовченком О.В. було винесено постанову від 08 серпня 2011 року про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідно до якої стягнуто з нього виконавчий збір у розмірі 3 385 473,35 грн.
Зазначав, що у ході здійснення виконавчого провадження на все належне йому рухоме та нерухоме майно було накладено арешт.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року його скаргу задоволено частково, зобов`язано заступника директора Департаменту, Начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. розглянути питання щодо зняття арештів з усього рухомого та нерухомого майна, коштів, яке належить йому, накладених у виконавчому провадженні №25739605 із примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області №2-2990/09 від 18 листопада 2009 року про стягнення солідарно зокрема із нього на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн., 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Посилався на те, що станом на момент звернення до суду зіскаргою, відповідно до витягу з реєстру, арешт на все належне йому рухоме та нерухоме майно є все ще чиним та не знятий.
Вказував, що згідно відповіді заступника директора Департаменту - начальника відділу з примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. №18772-26-19/20 від 13 серпня 2019 року, станом на момент надання відповіді на його думку у відділі відсутні будь-які рішення суду про зняття арешту з майна боржника.
Зазначав, що 08 травня 2021 року ним було отримано відповідь             №3768/Б-8263/20.1 від 15 квітня 2021 року за підписом заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. за змістом якої було відмовлено в знятті арештів, так як відсутні підстави зняття арештів в зв`язку з тим, що виконавчий збір скаржником не виплачено, здійснити контроль за діями державного виконавця не є можливим, так як матеріали виконавчого провадження знищенні, рішення щодо зняття арештів у департаменту відсутні.
Вважає такі дії заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. незаконними.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. розглянути питання щодо зняття арештів з усього рухомого та нерухомого майна, коштів, яке належить                ОСОБА_1 , накладених у виконавчому провадженні №25739605 із примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області №2-2990/09 року від 18 листопада 2009 року про стягнення солідарно зокрема із ОСОБА_1  на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі               33 853 003,47 грн., 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
У решті скарги відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу суду скасувати та винести нову, якою у задоволенні скарги відмовити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції прийнято до розгляду скаргу, яка не відповідає вимогам, встановленим ЦПК України.
Вказував, що оскаржувані постанови державними виконавцями прийнято 25 січня 2012 року, а тому вважає, що строк на оскарження постанов та подальших дій державного виконавця, що стосуються виконання пропущений.
Зазначав, що резолютивні частини ухвали №369/3032/18 від 05 квітня 2018 року та ухвали №369/6704/21 від 09 вересня 2021 року є ідентичними.
Зауважував, що відповідно до вимог ЦПК України у разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили у справі між тими ж сторонами та з тих самих підстав суд розглядає питання щодо закриття провадження.
Посилався на те, що підстав для зняття арешту з майна боржника немає, адже згідно Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений на майно у випадку не стягнення виконавчого збору не знімається.
10 січня 2022 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки її постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 12 січня 2022року.
В судовому засіданні апеляційного суду представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Колесник А.С. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.
Представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заінтересована особи ПАТ«Акціонерний банк «Синтез» в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у її відсутність, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №25746336 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області №2-2990/09року  від 18 листопада 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн., 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
В ході виконання зазначеного виконавчого листа державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Вовченком О.В. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №25746336 від 08 серпня 2011 року, відповідно до якої стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 3 385 473,35 грн.
13 червня 2013 року  старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві - АБ «Синтез», відповідно до якої виконавчий лист Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-2990 від 18 листопада 2009 року  про стягнення солідарно  із ОСОБА_1 на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн., 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на підставі п.1. ч.1. ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови) повернуто стягувачеві.
У зв`язку з тим, що виконавче провадження №25746336 було завершено, однак арешт з рухомого та нерухомого майна не було знято, ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області зі скаргою на бездіяльність Заступника директора Департаменту, Начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. та зобов`язання зняти арешт з майна. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано заступника директора Департаменту, Начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. розглянути питання, щодо зняття арештів з усього рухомого та нерухомого майна, коштів, яке належить ОСОБА_1 , накладених у виконавчому провадженні №25739605 із примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області №2-2990/09 від 18 листопада 2009 року про стягнення солідарно зокрема із ОСОБА_1 на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн., 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
ОСОБА_1 не оскаржувалася ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року.
На виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року заступником директора Департаменту, Начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. на ім'я           ОСОБА_1 була надана відповідь №18772-26-19/20 від 13 серпня 2019 року, у якій зазначено, що ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
У відповіді також зазначено, що оскільки матеріали виконавчого провадження було знищено відповідно до акту вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27 лютого 2017 року, виконавче провадження не відновлювалося, за таких підстав здійснити контроль за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень, скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні не виявляється можливим.
А відтак, колегія суддів вважає, що заступником директора Департаменту, Начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. були виконано вимоги ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року.
В подальшому ОСОБА_1 звертався з заявою про зняття арешту з майна до Центрального міжрегіонального управління  Міністерства юстиції (м. Київ), яке направило його заяву за належністю до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та 15 квітня 2021 року за підписом заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. ОСОБА_1 була надана відповідь №3768/Б-8263/20.1, в якій зазначено, що в межах виконавчого провадження №25739605 боржником не сплачено виконавчий збір у розмірі 3385473,35 грн., що унеможливлює зняття арешту з майна.
У відповіді було зазначено, що Законом України «Про виконавче провадження» визначено виключні підстави здійснення виконавцем відповідних процесуальних дій, станом на цей час у відділі відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника.
Оскільки ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року було зобов`язано заступника директора Департаменту, Начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. розглянути питання, щодо зняття арештів з усього рухомого та нерухомого майна, коштів, яке належить ОСОБА_1 , накладених у виконавчому провадженні №25739605, останнім на виконання даної ухвали було розглянуто питання щодо зняття арештів з усього рухомого та нерухомого майна, коштів, яке належить ОСОБА_1 , накладених у виконавчому провадженні №25739605 та надано відповідь          №18772-26-19/20 від 13 серпня 2019 року.
Звертаючись до суду у порядку статті 447 ЦПК України з даною скаргою, ОСОБА_1 вказуючи на те, що станом на момент звернення до суду зіскаргою, відповідно до витягу з реєстру, арешт на все належне йому рухоме та нерухоме майно є все ще чиним та не знятий просив: зобов`язати заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. зняти арешти з усього рухомого та нерухомого майна, коштів, яке належить   ОСОБА_1 , накладених у виконавчому провадженні №25739605 із примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області №2-2990/09 року від 18 листопада 2009 року про стягнення солідарно зокрема із ОСОБА_1  на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі              33 853 003,47 грн., 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Згідно з ч.ч.3, 4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції станом на квітень 2021 року у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до положень ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Заявник, звертаючись до суду зі скаргою не ставив питання про визнання рішень, дій або бездіяльності заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. неправомірними та не заявляв вимоги про зняття арешту за ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув.
Аналізуючи встановлені обставини справи та досліджені докази у їх сукупності, виходячи з вимог скарги ОСОБА_1 колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає. 
Отже, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити.
 
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2021 року - скасувати та ухвалити нову.
 
У задоволенні скарги  ОСОБА_1 про зобов`язання заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Руслана Юрійовича зняти арешт з майна, заінтересована особи: Публічне акціонерне товариства «Акціонерний банк «Синтез» відмовити.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
            Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
            Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року.
 
Головуючий:
 
Судді: