ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року	Львів	Справа № 380/14152/21 пров. № А/857/23158/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді                                                   Кушнерика М.П.
суддів                                                                        Курильця А.Р., Мікули О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Захарчука Ярослава Володимировича  та Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, прийняте суддею Крутько О.В. в м.Львові, в порядку письмового провадження, у справі № 380/14152/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів, -

                                                  ВСТАНОВИВ:

в серпні 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати в день звільнення зі служби в поліції одноразової грошової допомоги при звільненні; стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби в поліції за період із 18.03.2021 по 18.06.2021 терміном 64 робочих дні у сумі 56 785,28 грн.; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 роки в кількості 99 діб; стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області компенсацію за невикористані відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 роки в кількості 99 діб у розмірі 87 839,73 грн. без урахування податків, зборів, та інших платежів; визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року включно; зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року включно.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем не проведено повного розрахунку при звільненні з Національної поліції України 18.03.2021. Одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 40206,38 грн. виплачено 18.06.2021 з затримкою у 64 робочих дні, не виплачено компенсацію за невикористані дні відпусток за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, не проведено індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року включно. У зв`язку з несвоєчасною виплатою одноразової грошової допомоги позивач вважає, що має право відповідно до ст.ст.116, 117 КЗпП України на виплату середнього заробітку за весь час затримки до день фактичного розрахунку у сумі 56785,28 грн.
Зазначає, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані у попередніх роках, що виражається у праві на отримання грошової компенсації за весь нас невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку. Сума грошової компенсації за невикористані у 2017-2020 роках дні чергової відпустки визначена позивачем у розмірі 87839,73 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення індексації грошового забезпечення позивача за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року включно.
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року включно.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржили сторони.
Представник позивача вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясувані обставини справи та не правильного застосовано норми матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що грошова компенсація за 99 діб невикористаної відпустки, виходячи із розрахунку середньоденного заробітку: (17 301,80 грн. + 17 301,54 грн.)/ 39 робочих днів = 887,27 грн., становить 87 839,73 грн. (887,27 грн.*99 діб).
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.
Статтею 93 Закону № 580-УІІІ визначено порядок обчислення тривалості відпусток поліцейських, а також встановлено, що за невикористану у році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Зазначає, що спеціальним законодавством (Законом N° 580-УІІІ, Порядком № 260), не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, виникає право застосування норм статтей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби в поліції.
Отож, обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум (серед яких одноразова грошова допомога при звільненні, індексація грошового забезпечення, доплата за роботу в нічний час) при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.
Згідно розрахунку проведеного позивачем в апеляційній скарзі, розмір стягнення становить 56 785,28 грн., відповідно до вимог ст.117 КЗпП.
Просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову та прийняти постанову, якою задоволити позов.
Відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав неповного з`ясування обставин справи.
Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до частини п`ятої статті 94 Закону України "Про Національну поліцію", грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
В даному випадку законодавець посилається на вже згаданий Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ, згідно з статтею 6 якого, порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідний Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078. Однак, в редакціях цього порядку, чинних на час виникнення спірних правовідносин, не передбачалось проведення індексації грошового забезпечення поліцейських.
Лише постановою КМУ від 18.10.2017 № 782 до пункту 2, зазначеного порядку, були внесені зміни про те, що проведення індексації доходів населення здійснюється також і поліцейським.
Зважаючи на відсутність встановлених законодавством підстав для виплати та способу нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року, позовна вимога щодо проведення та виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період задоволенню не підлягає, а тому просить скасувати рішення суду в частині задоволених вимог та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити. 
Представником позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну відповідача просить залишити без задоволення. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу позивача не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 проходив службу у Національній поліції України.
Наказом ГУ НП у Львівській області № 114 о/с від 17.03.2021 «По особовому складу» капітана поліції ОСОБА_1 (0062392) старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП, з 18 березня 2021 звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням), встановивши премію за березень 2021 року в розмірі 92,26%, виплативши йому грошову компенсацію за невикористану відпуску за фактично відпрацьований час у 2021 році, у кількості 05 діб основної відпустки.
Позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 40206,38 грн. - 18.06.2021, не виплачено компенсацію за невикористані дні відпусток за 2017, 2018, 2019, 2020 роки не проведено індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року включно.
Позивач вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористані дні відпусток за 2017 - 2020 рр. та щодо несвоєчасної виплати одноразової грошової допомоги при звільненні протиправною звернувся з до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача на отримання індексації грошового забезпечення за період перебування на посаді поліцейського з 07 листопада 2015 року по жовтень 2017 року, порушено, а тому слід зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року включно. 
Разом з тим, відмовив в задоволенні решти позову, оскільки відповідно до Порядку № 260, одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.
Апеляційний суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст.45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Закон України № 504/96-ВР від 05.11.1996р. "Про відпустки" установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно зі ст.4 цього Закону установлюються такі види відпусток: 
1) щорічні відпустки: основна відпустка (ст.6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст.8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 
2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (ст.ст.13, 14 і 15 цього Закону); 
3) творча відпустка (ст.16 цього Закону); 
3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (ст.16-1 цього Закону); 
4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (ст.17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ст.18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (ст.18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ст.19 цього Закону); 
5) відпустки без збереження заробітної плати (ст.ст.25, 26 цього Закону).
Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст.24 вказаного Закону).
Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.83 КЗпП України.
Закон України № 580-VIII від 02.07.2015р. "Про Національну поліцію" визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до ч.ч.1 і 3 ст.59 цього Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст.60 наведеного Закону).
Згідно з ч.ч.1 і 2 ст.92 зазначеного Закону поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами 1 - 4 ст.93 вказаного Закону передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до частини 8 - 11 ст.93 названого Закону поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Частинами 1 і 2 ст.94 зазначеного Закону обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затв. наказом МВС України № 260 від 06.04.2016р., визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).
Пунктом 3 розділу І цього Порядку передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абз.7 і 8 п.8 розділу ІІІ згаданого Порядку за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст.92 Закону України "Про Національну поліцію". Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення ч.ч.8, 11 ст.93 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002р. № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону України "Про Національну поліцію" і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затв. наказом МВС України № 260 від 06.04.2016р., питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України "Про відпустки"
Так, відповідно до ч.1 ст.24 наведеного Закону і ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним частину щорічних чергових відпусток і додаткових відпусток.
Разом з тим, відповідачем протиправно не виплачено позивачу під час звільнення з органів Національної поліції відповідної компенсації за такі відпустки за період 2017-2020 роки.
Як вбачається із відповіді з УКЗ ГУНП у Львівській області N° 441 від 15.07.2021, отриманої на адвокатський запит, позивач при звільненні з Національної поліції України не використав:
-          щорічну основну оплачувану відпустку за 2017 рік, яка складає: 32 доби,
-          щорічну основну оплачувану відпустку за 2018 рік, яка складає: 33 доби;
-          частину щорічної основної відпустки за 2019 рік, яка складає: 10 діб;
-          частину щорічної основної відпустки за 2020 рік, яка складає: 24 доби; що становить 99 діб.
Згідно даних Архівної відомості № 1 за період з січня 2021р. по червень 2021р. отриманої на адвокатський запит в ГУНП у Львівській області, заробітна плата позивача за січень 2021 року складала: 17301,80 грн., а за лютий 2021 року - 17 301,54 грн. - це заробітна плата за два попередні місяці, які передують місяцю звільнення позивача.
Кількість робочих днів за період січень - лютий 2021 року становить 39 робочих днів (у січні 2021 року - 19 робочих днів, а у лютому 2021 року - 20 робочих днів).
Отже, грошова компенсація за 99 діб невикористаних позивачем відпустки, виходячи із розрахунку середньоденного заробітку: (17 301,80 грн. + 17 301,54 грн.)/ 39 робочих днів = 887,27 грн., становить 87 839,73 грн. (887,27 грн.*99 діб).
Колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021р. у справі № 160/10875/19, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.
Також положеннями Закону України "Про Національну поліцію" і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції  та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затв. наказом МВС України № 260 від 06.04.2016р., не зазначено за конкретно яку відпустку виплачується грошова компенсація.
Вказані норми свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону України № 504/96-ВР від 05.11.1996р. "Про відпустки" та ст.12 Закону України № 3551-ХІІ від 22.10.1993р. "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Таким чином, норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Щодо посилання відповідача про те, що в наказі про звільнення відсутні відомості про виплату позивачу компенсації за невикористані дні відпустки минулих періодів, то такі обставини не позбавляють позивача права на отримання відповідної гарантованої трудовим законодавством компенсації, тому жодним чином не впливають на результат розгляду даної справи. Крім того, відповідач наділений повноваженнями на самостійне внесення змін до наказу про звільнення позивача щодо кількості діб невикористаної відпустки.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації за не використані дні відпустки ОСОБА_1 за 2017, 2018, 2019, 2020 роки в кількості 99 діб та стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача компенсації за невикористані відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 роки в кількості 99 діб у розмірі 87 839,73 грн.
Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати позивачу в день звільнення зі служби в поліції одноразової грошової допомоги при звільненні та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби в поліції у зв`язку з невиплатою одноразової грошової допомоги за період із 18.03.2021 по 18.06.2021, то апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції, що такі вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивача звільнено зі служби в поліції з 18.03.2021
(наказ ГУ НП у Львівській області від 17.03.2021 № 114 о/с). Згідно відповіді з Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у Львівській області № 3-48/Аз/17/01-2021 від 27.07.2021 отриманої на адвокатський запит від 23.06.2021 на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 40 206,38 грн., яку виплачено згідно відомості № 35 від 18.06.2021.
Спеціальним законодавством (Законом N 580-УІІІ, Порядком № 260), не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, виникає право застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби в поліції.
За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.
Частиною 1 статті статтею 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу II якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов' язана відповідна виплата. Пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 розділу IV Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/ годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Згідно архівної відомості № 1 за період з січня 2021р. по червень 2021р. отриманої на адвокатський запит в ГУНП у Львівській області, заробітна плата позивача за січень 2021 року складала: 17301,80 грн., а за лютий 2021 року - 17 301,54 грн. - це заробітна плата за два попередні місяці, які передують місяцю звільнення.
Середньоденна заробітна плата становить: (17 301,80 грн. + 17 301,54 грн.)/ 39 робочих днів (у січні 2021 року - 19 робочих днів, а у лютому 2021 року - 20 робочих днів) = 887,27 грн.
Кількість робочих днів, які повинні бути оплачені за середнім заробітком становить 64 робочих дні - період затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 18.03.2021 по 18.06.2021, а тому сума яка підлягає стягненню з ГУНП у Львівській області відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України, становить 56 785,28 грн. (887,27 грн.* 64 робочих дні)
Щодо позовних вимог про індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що такі підлягають задоволенню, оскільки позивач не отримав таку за період з 07 листопада 2015 року по жовтень 2017 року виходячи з наступного.
Відповідно до ч.5 ст.94 Закону України "Про Національну поліцію", грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. До вказаної постанови внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.
Індексація прямо передбачена положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та в силу положень ч. 2 ст. 8 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог в цій частині та залишенню без змін в частині задоволення позову судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги представника позивача є суттєвими і складають підстави для висновку неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог з прийняттям постанови про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовуються висновків суду першої інстанції, рішення суду прийнято з дотриманням норм матеріального права, а, відтак, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325,328 КАС України, суд, -

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області - залишити без задоволення, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Захарчука Ярослава Володимировича - задоволити.
Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, у справі № 380/14152/21 в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині прийняти нове, яким позов задоволити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати ОСОБА_1 в день звільнення зі служби в поліції одноразової грошової допомоги при звільненні,
Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, Львівська область, місто Львів, пл. Генерала Григоренка, буд. 3; ЄДРПОУ: 40108833) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби в поліції за період із 18.03.2021 по 18.06.2021 терміном 64 робочих дні у сумі 56 785,28 грн.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 роки.
Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, Львівська область, місто Львів, пл. Генерала Григоренка, буд. 3; ЄДРПОУ: 40108833) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) компенсацію за невикористані дні відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 роки,  як учаснику бойових дій, у розмірі 87 839,73 грн. 
В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула