ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" січня 2022 р.                             Справа № 910/9859/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Попікової О.В.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Євсікова О.О. 
 
розглянувши матеріали апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства "Президент-Готель" та Фонду державного майна України
на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 (повний текст складено 08.10.2021)
у справі №910/9859/21 (суддя Павленко Є.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Президент-Готель"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Квадр"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонд державного майна України
про розірвання договору та виселення
за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:
- позивача Мазур О.В., адв., посв. №2370 від 02.12.2005;
- відповідача Волкова М.Ю., адв., посв. №21/1585 від 08.08.2018;
- третьої особи Кулибаба В.О., представник за довіреністю;

ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Президент-Готель" (надалі позивач/ ПАТ «Президент-Готель»/скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Квадр" (надалі відповідач/ ТОВ «БК «Квадр») про розірвання договору оренди №8-485, а також про зобов`язання відповідача повернути об`єкт оренди шляхом його виселення з приміщень загальною площею 33019,800 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 12.
Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди в частині своєчасної оплати за орендоване майно, що, як зазначає позивач, посилаючись на п. 2 статті 10 договору, надає йому право на розірвання договору в судовому порядку.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду.
Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Президент-Готель" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/9859/21 залишено без руху; запропоновано Приватному акціонерному товариству "Президент-Готель" протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме, надати до Північного апеляційного господарського суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції з доказами, що підтверджують дату його отримання, за наявності або наведення інших підстав для поновлення строку.
17.12.2021 від Приватного акціонерного товариства "Президент-Готель", на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021, надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з доказами, що підтверджують дату отримання оскаржуваного рішення.
Не погодившись із зазначеним рішенням, Фонд державного майна України також звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду. Разом з апеляційною скаргою Фонд просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/9859/21. В обґрунтування підстав пропуску строку, скаржник посилається на те, що копію рішення Фонд отримав лише 18.10.2021, в підтвердження зазначеного скаржником до апеляційної скарги додано копію конверту, в якому надійшло рішення.
Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 10.11.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/9859/21; розгляд справи призначено на 06.12.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 відкладено розгляд справи №910/9859/21 на 10.01.2022.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2021 об`єднано для спільного розгляду в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Президент-Готель" та Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/9859/21; розгляд скарг призначено на 10.01.2022.
Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 №09.1-08/18/22 відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/9859/21 у зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 10.01.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Владимиренко С.В., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 прийнято апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Президент-Готель" та Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/9859/21 до провадження у визначеному складі суду; розгляд апеляційних скарг у справі №910/9859/21 призначено на 10.01.2022.
У судовому засіданні представники скаржників підтримали доводи апеляційних скарг з підстав, в них наведених.
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.04.2009 між позивачем та відповідачем укладений договір оренди, посвідчений державним нотаріусом п`ятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 8-485 (надалі - договір оренди). 
Згідно з визначенням, наведеним у договорі, об`єкт оренди означає рухоме та нерухоме майно та інші інвентарні об`єкти, що розташовані за адресою: 01023, місто Київ, вулиця Госпітальна, 12, будівлі якого мають загальну площу 33019,800 кв. м. та який належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 14.06.1999 серії МК № 010002343. Детальний опис об`єкта оренди міститься у додатку № 1 до цього договору.
Предметом даного договору є надання орендодавцем (позивачем) та прийняття орендарем (відповідачем) у строкове платне користування об`єкта оренди та сплата Компанією Товариству орендної плати (пункт 1 статті 1 договору).
Згідно з положеннями ч. 4 статті 1 договору строк оренди становить 25 років, перебіг якого починається з дати підписання договору оренди.
Пунктом 1 статті 2 договору оренди, починаючи з моменту підписання акту приймання-передачі, орендар зобов`язаний щомісяця сплачувати орендодавцю орендну плату за користування об`єктом оренди, розраховану виходячи з оціночної вартості об`єкту оренди, зазначеної у пункті у статті 1 договору оренди.
До 5 числа кожного поточного місяця орендодавець виставляє орендарю рахунки за відповідний місяць строку оренди. Після одержання таких рахунків на оплату орендної плати орендар повинен її сплатити та надати підтверджуючі документи протягом 10 робочих днів з моменту отримання рахунків (п. 2 статті 2 договору оренди).
У випадку затримки орендарем будь-якого платежу більше ніж на 5 робочих днів з дати настання строку платежу, передбаченого в цьому договорі, орендодавець має право вимагати сплату пені на прострочену суму в розмірі облікової ставки НБУ (п. 3 статті 2 договору оренди).  
Згідно з п. 5 статті 2 договору орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць.
Умовами підпункту а) пункту 1 статті 3 договору встановлено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, а також відшкодовувати вартість комунальних послуг у відповідності до положень договору.
Даний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками позивача та відповідача.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду із даним позовом та обґрунтовуючи свої позовні вимоги про розірвання спірного договору, послався на те, що відповідач у період з 2018 року по травень 2020 року істотно та систематично порушував свої зобов`язання з оренди в частині своєчасного здійснення орендних платежів, а саме: - оплата рахунку від 01.04.2018 № 29, за квітень 2018 року, відбувалась частинами в вересні-жовтні 2018 року, що, свідчить про порушення строків оплати понад 5 (п`ять) календарних місяців; - оплата рахунку від 11.05.2018 № 37, за травень 2018 року, відбувалась частинами протягом листопада 2018 року, що, свідчить про порушення строків оплати понад 5 (п`ять) календарних місяців; - оплата рахунку від 01.06.2018 № 44 за червень 2018 року відбувалась частинами протягом грудня 2018 року, що свідчить про порушення строків оплати понад 5 (п`ять) календарних місяців; - оплата рахунку від 06.07.2018 № 50 за липень 2018 року відбувалась частинами протягом грудня 2018 року та січня-лютого 2019 року, що свідчить про порушення строків оплати понад 5 (п`ять) календарних місяців; - оплата рахунку від 01.08.2018 року № 56  за серпень 2018 року відбувалась частинами протягом лютого-березня 2019 року, що свідчить про порушення строків оплати понад 5 (п`ять) календарних місяців; - оплата рахунку від 03.09.2018 року № 62 за вересень 2018 року відбувалась частинами протягом березня 2019 року, що свідчить про порушення строків оплати понад 5 (п`ять) календарних місяців; - оплата рахунку від 12.11.2018 № 78  за листопад 2018 року відбувалась частинами протягом березня 2019 року, що свідчить про порушення строків оплати понад 3 (три) календарних місяці; - оплата рахунку від 07.12.2018 № 85 за грудень 2018 року відбувалась частинами протягом квітня 2019 року, що свідчить про порушення строків оплати понад 3 (три) календарних місяці; - оплата рахунку від 02.01.2019 № 1 за січень 2019 року відбувалась частинами протягом квітня 2019 року, що свідчить про порушення строків оплати понад 3 (три) календарних місяці; - оплата рахунку від 07.02.2019 № 9 за лютий 2019 року відбувалась частинами протягом квітня 2019 року, що свідчить про порушення строків оплати понад 3 (три) календарних місяці; - оплата рахунку від 07.03.2019 № 17 за березень 2019 року, відбувалась частинами протягом травня 2019 року, що свідчить про порушення строків оплати понад 3 (три) календарних місяці; - оплата рахунку від 01.04.2019 № 24 за квітень 2019 року відбувалась частинами протягом травня-червня 2019 року, що свідчить про порушення строків оплати понад 2 (два) календарних місяці; - оплата рахунку від 08.05.2019 № 28 за травень 2019 року відбувалась частинами протягом червня-липня 2019 року, що свідчить про порушення строків оплати понад 2 (два) календарних місяці.
Крім того, позивач зазначав, що наявність систематичного порушення умов договору оренди в частині несвоєчасності сплати орендних платежів була підтверджена за результатами аудиторського дослідження від 23 лютого 2021 року № 13-49, проведеного Департаментом внутрішнього аудиту Фонду, щодо ефективності діяльності Товариства за період з 2018 року по перше півріччя 2020 року.
У зазначеному дослідженні, зокрема, вказано, що відповідач є основним контрагентом позивача й отримання ним орендних платежів є основним джерелом доходу позивача. Порушення відповідачем умов договору оренди в частині своєчасної сплати орендних платежів спричинили істотні збитки позивачу, неможливість своєчасного перерахування останнім податків і зборів в означені періоди та, як наслідок, покладення на позивача додаткових витрат у вигляді пені.
Вказане, за доводами позивача та Фонду, свідчить про системність та істотність порушень відповідачем умов укладеного між сторонами правочину та є підставою для розірвання цієї угоди.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач листами про відтермінування строків оплати, направлених та отриманих позивачем, про що свідчать відмітки останнього на цих листах, та погоджених останнім, а саме: - лист відповідача від 30.04.2018 №86-01/03 (а.с. 13, том ІІ) про відтермінування сплати орендної плати за квітень 2018 до кінця 2018 року та лист позивача від 24.05.2018 №34/11-13/02 про погодження відтермінування (а.с. 20, том ІІ); - лист відповідача від 31.05.2018 №107-01/03 (а.с. 14, том ІІ) про відтермінування сплати орендної плати за травень 2018 до кінця листопада 2018 року) та лист позивача від 19.06.2018 №36/11-13/02 про погодження відтермінування від 19.06.2018 №36/11-13/02 про погодження відтермінування (а.с. 21, том ІІ); - лист відповідача від 03.07.2018 №129-01/03 (а.с. 15, том ІІ) про відтермінування сплати орендної плати за червень 2018 року та лист позивача від 19.07.2018 №47/11-13/02 про погодження відтермінування (а.с. 22, том ІІ); - лист відповідача від 31.07.2018 №150/-01/03 (а.с. 16, том ІІ) про відтермінування сплати орендної плати за липень 2018 року та лист позивача від 22.08.2018 №60/11-13/02 про погодження відтермінування (а.с. 23, том ІІ); - лист відповідача від 15.11.2018 №240-01/03 (а.с. 18, том ІІ) про відтермінування сплати орендної плати за листопад 2018 року та лист позивача від 10.12.2018 №91/11-13/02 про погодження відтермінування (а.с. 26, том ІІ).
Матеріалами справи підтверджується що: - оплата рахунку від 01.04.2018 № 29 здійснена в повному обсязі у вересні-жовтні 2018 року в погоджений сторонами термін згідно з вказаними листами позивача та відповідача; - оплата рахунку від 11.05.2018 року № 37 здійснена в повному обсязі у вересні-листопаді 2018 року в погоджений сторонами термін згідно з вказаними листами позивача та відповідача; - оплата рахунку від 01.06.2018 № 44 здійснена в повному обсязі у грудні 2018 року в погоджений сторонами термін згідно з вказаними листами позивача та відповідача; - оплата рахунку від 06.07.2018 № 50 здійснена в повному обсязі в жовтні 2018 року - лютому 2019 року в погоджений сторонами термін згідно з вказаними листами позивача та відповідача; - оплата рахунку від 01.08.2018 № 56 здійснена в повному обсязі в лютому-березні 2019 року в погоджений сторонами термін згідно з вказаними листами позивача та відповідача; - оплата рахунку від 03.09.2018  № 62 здійснена в лютому-березні 2019 року в повному обсязі в погоджений сторонами термін згідно з вказаними листами позивача та відповідача; - оплата рахунку від 08.10.2018 № 68 здійснена в повному обсязі в березні 2019 року в погоджений сторонами термін згідно з вказаними листами позивача та відповідача; - оплата рахунку від 12.11.2018 № 78 здійснена в повному обсязі в січні-квітні в погоджений сторонами термін згідно з вказаними листами позивача та відповідача; - оплата рахунку від 07.12.2018 № 85 здійснена в повному обсязі в квітні 2019 року в погоджений сторонами термін згідно з вказаними листами позивача та відповідача; - оплата рахунку від 02.01.2019 № 1 здійснена протягом січня-квітня 2019 року; - оплата рахунку від 07.02.2019 № 9 здійснена протягом січня-квітня 2019 року; - оплата рахунку від 07.03.2019 № 17 здійснена протягом квітня-травня 2019 року; - оплата рахунку від 01.04.2019 № 24 здійснена протягом травня-червня 2019 року; - оплата рахунку від 08.05.2019 № 28 здійснена протягом червня-липня 2019 року.
В підтвердженням сплати орендних платежів за договором у зазначені періоди відповідачем були надані належним чином засвідчені копії відповідних листів, платіжних доручень, та підписаних обома сторонами актів звіряння розрахунків: від 30 жовтня 2018 року, від 30 листопада 2018 року, від 27 грудня 2018 року, від 20 лютого 2019 року, від 26 березня 2019 року, від 28 березня 2019 року, від 2 квітня 2019 року, від 3 квітня 2019 року, від 4 квітня 2019 року, від 22 квітня 2019 року, від 31 травня 2019 року, від 20 червня  2019 року та від 23 липня 2019 року, в яких сторони підтвердили, що зобов`язання по сплаті орендних платежів у відповідні періоди припинені в повному обсязі виконанням, і сторони не мають жодних майнових та будь-яких інших претензій одна до одної за відповідний період.
Оплата відповідачем орендної плати у спірний період у повному обсязі та відсутність заборгованості станом на час розгляду даної справи не заперечується позивачем та третьою особою у справі.
Колегія суддів, врахувавши наведені обставини справи, що підтверджуються матеріалами справи, погоджується із висновком місцевого господарського суду про безпідставність заявленого позову, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Згідно з ч. 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ч. ч. 1, 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Пунктами 1, 4 статті 285 ГК України унормовано, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі. 
За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором найму (оренди).
Положеннями ч. 7 статті 179 ГК України  визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, встановлених Господарським кодексом.
Статтею 627 ЦК України    передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 173 ГК України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з п. 1 ч. 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Підстави для зміни або розірвання договору передбачені   статтею 651 ЦК України    і за загальним правилом, викладеним у частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Про зміну або розірвання договору в порядку ч. 1 статті 651 ЦК України    сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).
Водночас, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.
Так, згідно з ч. 2 статті 651 ЦК України   договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Як зазначалось вище по тексту даної постанови, положеннями статті 10 договору оренди сторони узгодили,  що якщо строк, протягом якого не було усунено істотне порушення та не були здійснені суттєві заходи для його усунення або не було виконане зобов`язання, перевищує 90 календарних днів, сторона, яка не порушує договір, може розірвати його в судовому порядку (на що й посилається позивач в обґрунтування підстав позову - несплата відповідачем орендної плати в установлений договором строк протягом спірного періоду).
Матеріалами справи підтверджується, що сплата орендної плати відповідачем поза межами строків, встановлених договором оренди, відбувалась за погодженням з позивачем, належним чином засвідчені копії листів якого про надання дозволу на відтермінування сплати орендної плати наявні в матеріалах справи, що підтверджує існування домовленостей між сторонами договору про таке відтермінування, позаяк, твердження позивача про те, що сплата орендної плати в такі погоджені строки є таким порушенням, внаслідок якого позивач значною мірою був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні спірного договору, адже відсутні докази того, що листи позивача про відтермінування сплати орендної плати, акти звіряння розрахунків, в яких сторони вказали, що не мають жодних матеріальних претензій одна до одної вчинені (складені, підписані) не позивачем.
Стосовно доводів апеляційних скарг щодо неможливості врахування вищевказаних листів відповідача та позивача (про відтермінування строків оплати орендної плати та погодження позивачем своїми листами такого відтермінування) як внесення змін до договору, адже форма листів не відповідає п. 8 статті 13 договору оренди, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2 вказаної статті).
Згідно з п. 1 ч. 1 статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.
Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ч. 1 статті 209 ЦК України).
Відповідно до п.5 статті 13 договору оренди повідомлення або інший обмін кореспонденцією, які вимагаються або дозволяються за цим договором, вважаються наданими в задовільний спосіб, якщо вони будуть вручені особисто або надіслані поштовим відправленням з повідомленням про вручення, факсом з підтвердженням отримання або кур`єром адресату на адресу, зазначену нижче.
Позивач не зазначає про те, що не отримував від відповідача листів про відтермінування сплати орендної плати, навпаки - відповіді позивача на листи відповідача про надання згоди на таке відтермінування підтверджують факт їх отримання позивачем. Наведене свідчить про прийняття позивачем такої форми обміну листами між сторонами договору щодо відтермінування строків оплати орендної плати, питання нотаріального посвідчення вказаних листів позивачем під час листування з відповідачем не піднімалось, а сам факт прийняття позивачем від відповідача грошових коштів з орендної плати, відтермінування сплати якої погоджено самим позивачем такими листами, неповернення цих коштів відповідачу з примітками як то «помилково зараховані», тощо ще раз підтверджують порозуміння сторін договору щодо відстрочки оплати орендної плати.
Наведені вище обставини,  а також доводи апеляційних скарг, про які вказувалось вище, свідчать про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Вказана доктрина застосовувалась Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17, а також у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 15.10.2020 у справі №904/5525/18 та від 28.04.2021 у справі №910/9351/20.
Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності.
Справедливість, добросовісність та розумність є однією з основоположних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 статті 3 ЦК України).
Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.
Згідно зі статтею 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
На переконання колегії суддів, дії позивача, який, надавши згоду на відтермінування сплати орендної плати за договором оренди, отримавши таку оплату від відповідача у відтермінований (дозволений) позивачем строк, не відмовившись від отримання цих коштів від відповідача, а в подальшому вимагаючи розірвати договір оренди з підстав несвоєчасної оплати відповідачем орендної плати, суперечать його попередній поведінці, чесній діловій практиці та є недобросовісними.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно з пунктом 1) частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.
При цьому, доводи апеляційних скарг спростовані по тексту даної постанови. Стосовно ж доводу третьої особи у справі щодо завдання позивачу істотної шкоди порушенням відповідачем строків здійснення орендних платежів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що по-перше, несвоєчасна сплата орендних платежів відповідачем позивачу здійснювалася за згоди позивача, про що свідчать його листи про надання дозволу на відтермінування такої сплати, по-друге, п. 3) статті 2 договору оренди передбачена відповідальність відповідача перед позивачем за затримку сплати орендної плати у вигляді стягнення з нього пені.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційних скарг у відповідності до статті 129 ГПК України   покладаються на апелянтів.
Керуючись статтями 74, 129, 136, 137, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Президент-Готель" та Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/9859/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/9859/21 залишити без змін.
Справу №910/9859/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складений 11.01.2022.

Головуючий суддя                                                            О.В. Попікова 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                О.О. Євсіков