П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 р.	м. Одеса	Справа № 420/11224/21	
Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
15:44 год., м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
15.11.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Крусяна А.В.
                                                            – Яковлєва О.В.
            За участю: секретаря – Ісмієвої А.В.
     апелянта – ОСОБА_1 
     представника відповідача – Безуглої А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.05.2021 року №868 о/с в частині звільнення за п.3 ч.1 ст.77 (за віком) Закону України "Про національну поліцію" молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 1 рот № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення Шторм Головного управління Національної поліції в Одеській області;
поновити на службі в поліції молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення Шторм Головного управління Національної поліції в Одеській області з 02.06.2021 року;
зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2021 року по день поновлення на посаді із відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету;
допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення Шторм Головного управління Національної поліції в Одеській області із виплатою заробітної плати за один місяць із відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету;
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо відмови у видачі направлення ОСОБА_1 на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання з метою визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань;
зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області видати ОСОБА_1 направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання з метою визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань.
В обґрунтування позову зазначено, що з 08.05.2014 року позивача призначено на посаду міліціонера взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Шторм» ГУМВС України в Одеській області, з випробувальним терміном один рік. З 07.11.2015 року позивач призначений на посаду поліцейського патрульної служби батальйону поліції особливого призначення «Шторм» ГУНП в Одеській області. В 2018 році наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області на підставі п. 5 ст. 76 Закону України «Про Національну поліцію» продовжено строк служби позивача в поліції на один рік та з 13 травня 2019 року позивача залишено на службі в поліції понад граничний вік перебування на службі терміном на 2 роки. Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.05.2021 р. № 868 о/с позивач звільнений зі служби в поліції з 02 червня 2021 року за п. 3 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за віком).
Позивач вказує, що його звільнення зі служби відбулось із суттєвими порушеннями, у тому числі нормативна підстава звільнення є передчасною, у період видання наказу він перебував на лікуванні, було порушено його право на отримання направлення щодо проходження при звільненні Військово-лікарської комісії для визначення непридатності подальшого проходження служби, а також не було враховано положення закону, які дають право залишитися на службі понад граничний вік перебування на службі, оскільки він має високу професійну підготовку і досвід практичної роботи на займаній посаді.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо відмови у видачі направлення ОСОБА_1 на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання з метою визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку його захворювань.
Зобов`язав Головне управління Національної поліції в Одеській області видати ОСОБА_1 направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання з метою визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку його захворювань.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Зокрема, проаналізувавши положення ст.ст. 59, 76, 77, 80 Закону України «Про Національну поліцію», суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані вказаним законом та субсидіарного застосування Кодексу законів про працю України не потребують. Звільнення позивача зі служби в поліції у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі не є достроковим розірванням трудового договору за ініціативою власника, а тому положення ст.40 КЗпП України щодо неприпустимості звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці до спірних правовідносин не застосовуються.
З огляду на те, що позивач, як особа середнього складу поліції у спеціальному званні молодший лейтенант поліції, досяг встановленого п. 1 ч. 2 ст.76 Закону №580-VIII граничного віку перебування на службі в поліції 5 лютого 2013 року, відповідно до приписів частин 4, 5 вказаної статті закону позивачу двічі було продовжено строк перебування на службі в поліції понад граничний термін, і продовження цього строку є правом, а не обов`язком відповідача, видання наказу про звільнення позивача зі служби в поліції за п. 3 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII відбулось обґрунтовано та з дотриманням чинного законодавства, а тому підстави для його скасування, поновлення позивача на службі в поліції та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням ст. 76 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст. 40 КЗпП України, а також ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та обставинам справи і помилково не враховано, що право на залишенні на службі в поліції понад граничний строк гарантоване позивачу як учаснику бойових дій та реалізоване шляхом подання ним відповідного рапорту. Наведені обставини, а також те, що звільнення зі служби відбулось у період перебування позивача на лікарняному та без дослідження в установленому порядку його придатності до подальшого проходження служби, свідчать про необґрунтованість та неправомірність оспорюваного наказу, наявність безумовних підстав для його скасування, поновлення позивача на службі та нарахування на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Одеській області посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення в оскаржуваній частині.
Водночас, у відзиві відповідач посилається на порушення судом першої інстанції нормам матеріального процесуального права під час задоволення частини позовних вимог, у зв`язку із чим просить в цій частині рішення скасувати та ухвалити нове про залишення позову без задоволення.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, наказом ГУМВС України в Одеській області від 08.05.2014 року №285 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду міліціонера взводу №2 роти №1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Шторм» ГУМВС України в Одеській області, з випробувальним терміном один рік.
З 06.11.2015 року згідно з пунктом 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ наказом ГУМВС України в Одеській області від 04.11.2015 року № 946 о/с ОСОБА_1 звільнений у запас Збройних Сил за пунктом 64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації).
Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 07.11.2015 року №82 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду поліцейського патрульної служби батальйону поліції особливого призначення «Шторм» ГУНП в Одеській області.
Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 27.04.2015 року №82 о/с ОСОБА_1 у відповідності до п. 5 ст. 76 Закону України «Про Національну поліцію» продовжено строк служби в поліції на один рік. Підставою продовження служби був рапорт ОСОБА_1 від 05.04.2018 року, подання підполковника поліції ОСОБА_2 керівника загону цього батальйону від 31.03.2018 року та довідка ВЛК №38/2 від 21.02.2018 року, видана ДУ ТМО МВС України по Одеській області.
Відповідно до п. 5 ст. 76 Закону України «Про Національну поліцію» наказом Національної поліції України від 13.05.2019 року № 476 о/с ОСОБА_1 залишений на службі в поліції понад граничний вік перебування на службі терміном на 2 роки. Підставою продовження служби був рапорт ОСОБА_1 від 09.04.2019 року, подання начальника ГУНП в Одеській області та довідка ВЛК № 85/2 від 28.03.2019 року, видана ДУ ТМО МВС України по Одеській області.
Продовжений наказом Національної поліції України від 13.05.2019 №476 о/с термін перебування позивача на службі в поліції сплинув 05.02.2021 року.
Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.05.2021 року №868 о/с молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Шторм» Головного управління Національної поліції в Одеській області, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 02 червня 2021 року за п. 3 ч. 1 ст. 77 (за віком).
Вислуга років на день звільнення склала 28 років 07 місяців 12 днів.
Підстава: подання т.в.о. командира батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Шторм» ГУНП в Одеській області від 07.05.2021 року.
У вказаному поданні зазначено, що позивач на останній займаній посаді проходив службу з лютого 2020 року, за час служби характеризується посередньо. Закони та інші нормативні документи, що регламентують діяльність МВС та поліції знає, але не на достатньому рівні, щоб правильно керуватися ними в повсякденній діяльності. Нездатний приймати правильні рішення, не має почуття особистої відповідальності, нездатний контролювати власні емоції. Порушень дисципліни та законності не допускає. При виконанні службових обов`язків особисті інтереси ставить вище колективних. На критику в свою адресу реагує правильно, не робить належні висновки. Учасник бойових дій (АТО). З липня 2019 року в ротації за станом здоров`я не відряджався. Фізично розвинутий добре, у стройовому відношенні підтягнутий. Заняття по службовій та бойовій підготовці у 2021 році не відвідував. Встановленої форми одягу дотримується, носить її охайно. Порушень дисципліни та законності не допускає.
Також, 29.05.2021 року позивач направляв до ГУ НП в Одеській області рапорт про надання йому направлення для проходження ВЛК через погіршення стану здоров`я, який отримано відповідачем 01.06.2021 року, тобто після видання наказу про звільнення позивача.
З 02.02.2021 року по 19.03.2021 року позивач перебував на лікарняному, з 22.03.2021 року по 18.05.2021 року позивач перебував у черговій відпустці, з 19.05.2021 року по 01.06.2021 року – у додатковій відпустці як учасник бойових дій.
Під час перебування у додатковій відпустці позивач захворів та з 31.05.2021 року по 11.06.2021 року перебував на лікарняному.
Не погоджуючись із наказом відповідача, посилаючись на його неправомірність та необґрунтованість, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно із ч.ч. 1, 3, 4 ст. 59 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 77 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції.
Слід враховувати, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII молодший лейтенант поліції є спеціальним званням середнього складу поліції.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 76 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII особи, які мають спеціальні звання середнього і вищого складу поліції, залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі до досягнення ними такого віку: до підполковників поліції включно - 55 років.
За правилами ч.ч. 3, 4, 5 вказаної статті Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII поліцейські, які досягли граничного віку перебування на службі в поліції, мають бути звільнені зі служби.
У разі необхідності керівники, уповноважені призначати на посади поліцейських, можуть залишити на службі поліцейських за їхнім клопотанням понад граничний вік перебування на службі в поліції, але не більше ніж на 5 років, виключно у разі якщо такий поліцейський має високу професійну підготовку і досвід практичної роботи на займаній посаді та визнаний придатним за станом здоров`я для проходження служби.
У виняткових випадках керівник поліції може повторно продовжити таким особам строк служби до п`яти років.
Аналіз наведених правових норм показав, що досягнення поліцейським граничного віку перебування на службі в поліції є підставою для звільнення зі служби в поліції та її припинення.
Умовами продовження строку служби в поліції є: виробнича необхідність, що встановлюється керівником, уповноваженим призначати на посади поліцейських; клопотання поліцейського про перебування понад граничний вік на службі в поліції; висока професійність підготовки і досвід практичної роботи поліцейського на займаній посаді; придатність поліцейського за станом здоров`я для проходження служби.
За загальним правилом проходження поліцейським служби продовжується не більше ніж на п`ять років понад граничний вік, а виняткових випадках – може повторно бути продовженим до п`яти років.
Виходячи з обставин справи, судом першої інстанції правильно встановлено, що у зв`язку із досягненням граничного віку позивачу в квітні 2015 року відповідно до ч. 5 ст. 76 Закону України «Про Національну поліцію» вже продовжувався строк служби в поліції на один рік.
Продовження перебування позивача на службі понад граничний вік відповідно до положень ч. 5 ст. 76 Закону України «Про Національну поліцію» відбулось і в травні 2019 року.
На момент вирішення питання щодо подальшого проходження служби позивача відсутнє клопотання поліцейського про перебування понад граничний вік на службі в поліції; відповідне подання керівника, уповноваженого призначати на посади поліцейських (із обґрунтуванням такої необхідності); висновки про придатність поліцейського за станом здоров`я для проходження служби.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що із досягненням граничного строку перебування поліцейського на службі в поліції та закінченням продовженого строку перебування поліцейським на службі виникають обставини для його звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Як вірно визначено судом першої інстанції, вказані положення закону є спеціальними та не передбачають відтермінування їх виконання у зв`язку перебуванням поліцейського на лікарняному чи у відпустці.
Враховуючи викладене, оскільки видання оспорюваного наказу відбулось за наявності правових підстав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та відсутності підстав для їх задоволення.
Разом з цим, не підлягають вирішенню по суті вимоги відповідача у відзиві в частині скасування судового рішення, оскільки учасником відповідно до положень ч. 1 ст. 293 КАС України апеляційна скарга на судове рішення подана не була.
З огляду на наведене, судом першої інстанції повною мірою з`ясовані обставини справи, висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 18.02.2022 року.

   Головуючий суддя:                                                            О.В. Єщенко
                             
                            судді:                                                            А.В. Крусян
                                                                                                    
                                                                                                              О.В. Яковлєв