ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/6485/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,        

          розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 року в адміністративній справі №160/6485/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРА-ТОРІЯ" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області  про визнання протиправною та скасування постанови,- 

ВСТАНОВИВ:

22.04.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРА-ТОРІЯ» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ДН12/503/АВ-ФС/58 від 24.03.2021 року Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.
26.04.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРА-ТОРІЯ» залишено без руху та запропоновано позивачу надати до суду документ про доплату судового збору у розмірі 2     230,00 грн.
06.05.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕРА-ТОРІЯ» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із документом про сплату судового збору у розмірі 2 270,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачем не порушено вимоги ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю України, так як жодних ознак, притаманних саме трудовим відносинам для укладення трудового договору з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не існує та не було встановлено під час перевірки. На підтвердження зазначеного, господарством надано цивільно-правові договори, відповідно до яких зазначено підстави перебування даних осіб на території позивача. Позивач зауважив, що до повноважень органу Держпраці не відноситься встановлення договорів чинними, окремо зазначив, що в судовому порядку дані договори не визнавались нікчемними, відповідно вони є дійсними і обов`язковими для виконання сторонами. На підставі зазначеного, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 року  адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ДН12/503/АВ-ФС/58 від 24.03.2021 року Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
    Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, та з огляду на заходи щодо запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, колегія суддів у відповідності до ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
     З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
      Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
    Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕРА-ТОРІЯ» є юридичною особою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 02.10.2015 року, про що свідчить відповідний запис в реєстрі – 12041020000003891.
Види діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРА-ТОРІЯ»: 
1) 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 
2) 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 
3) 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 
4) 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 
5) 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устатковання; 
6) 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устатковання; 
7) 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.; 
8) 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 
9) 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Як вказує відповідач у відзиві, 30.11.2020 року до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області надійшло звернення фізичної особи (вх. №К-2145), стосовно якої порушено правило оформлення трудових відносин.
14.01.2021 року Головним управління Держпраці у Дніпропетровській області видано наказ №47-П «Про проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю)», відповідно до якого доручено посадовим особам Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області провести інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРА-ТОРІЯ» щодо додержання законодавства про працю.
14.01.2021 року Головним управління Держпраці у Дніпропетровській області сформоване направлення №27-Н на проведення інспекційного відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРА-ТОРІЯ» з питань виявлення неоформлених трудових відносин в період з 15.01.2021 по 27.01.2021 року.
27.01.2021 року Головним управління Держпраці у Дніпропетровській області складено акт інспекційного відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРА-ТОРІЯ» №ДН12/503/АВ. В акті зафіксовано наступне порушення:
- Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕРА-ТОРІЯ» фактично допущено до виконання робіт 5 осіб, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на об`єкті за адресою здійснення господарської діяльності товариства, АДРЕСА_1 , без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушено вимоги ч.1,2 ст.21, ч.1,3 ст.24, ч.1,2 ст.26 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року;
- перевіркою повідомлень про прийняття працівників на роботу встановлено, що у 2018 році при прийомі на роботу працівника ОСОБА_7 порушено термін такого повідомлення, так, дата видання наказну про прийняття на роботу 05.02.2018 року та вказано дату початку роботи 05.02.2018 року; працівника ОСОБА_8 порушено термін такого повідомлення, так, дата видання наказу про прийняття на роботу 18.01.2018 року та вказано дату початку роботи 18.01.2018 року, тобто, працівники були допущені до роботи до повідомлення територіального органу ДФС України про прийняття працівників на роботу, чим порушено вимоги абзацу 1 постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року.
Не погодившись із актом перевірки, 01.02.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕРА-ТОРІЯ» звернулось до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області із зауваженнями до акту.
03.02.2021 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області розглянуто зауваження Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРА-ТОРІЯ» та надано відповідь за №42.
24.03.2021 року за результатами розгляду справи про застосування фінансових санкцій в порядку ст.265 КЗпП України на підставі акту прийнято постанову про накладення штрафу №ДН12/503/АВ-ФС/58 у розмірі 300    000,00 грн.
Правомірність прийняття Відповідачем постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ДН12/503/АВ-ФС/58 від 24.03.2021 року є предметом судового розгляду у даній справі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Статтею 1 Закону України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
За приписами частини четвертої статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
          При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.
          Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
          Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
          За приписами ст.265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
          Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України, постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі Порядок № 823).
          Відповідно до п.1 Порядку № 823 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (далі - Закон). Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог частин четвертої і п`ятої статті 2 Закону.
          Згідно із абз.1 п.2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
          Підстави для проведення інспекційного відвідування визначені пунктом 5 Порядку № 823, зокрема:
           1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;
           2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;
           3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;
           4) за рішенням суду;
           5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;
           6) за інформацією:
          Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;
          ДПС та її територіальних органів про:
          - невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;
          - факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень;
          - факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання;
          Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:
          - роботодавців, які нараховують заробітну плату 30 і більше відсоткам працівників менше мінімальної;
          - роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;
          - роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;
          - фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;
          - роботодавців, в яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці, що завершився;
          - роботодавців, в яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;
          - роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів;
          - роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;
           7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.
           8) доручення Прем`єр-міністра України;
           9) звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини;
           10) запит народного депутата України;
           11) невиконання вимог припису інспектора праці.
          Відповідно до пунктів 16 - 17 Порядку № 823, за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.
          Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці.
          Пунктами 20 - 21 Порядку № 823 визначено, що припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.
          Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. Припис складається у двох примірниках, що підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.
          Згідно із п.24 Порядку № 823, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
          Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність ознак трудових правовідносин між громадянами України ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (Виконавцями послуг).
          Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
          Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
          Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
          Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
          Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
          Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
          За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
          Слід зазначити, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
          Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
          Із аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
          Як видно з матеріалів справи, між позивачем (замовник) та громадянами України ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , було укладено договори про надання послуг.
За умовами договорів фізичні особи - виконавці зобов`язувались виконати на користь Замовника певні роботи, обумовлені договором за винагороду. При цьому Виконавець надавав послуги на свій ризик.
Конкретні роботи визначено у відповідному пункті кожного договору (п. 1.1 - Договорів).
Оплата за зазначеними договорами здійснювалась за вказаний у Договорі обсяг наданих послуг на підставі актів прийому наданих послуг цивільно-правового договору.
Відповідно до п. 4.1. розділу 4 договорів «Термін дії договору та дострокове розірвання договору» терміни дії зазначених договорів встановлений у кожному з договорів.
Відтак, у цьому випадку цивільно-правові угоди, що укладені між позивачем та вищевказаними фізичними особами не містять ознак трудових договорів, зокрема: обов`язку виконавців бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; обов`язку підприємства забезпечувати виконавців матеріально-технічною базою; регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.
          Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах про те, що договори цивільно-правового характеру, що укладалися в рамках чинного законодавства України на підставі вільного волевиявлення сторін, не можуть на власний розсуд інспектора Держпраці розглядатися як фактичний допуск до роботи фізичних осіб без укладення з ними трудових договорів, без наявності на те всіх необхідних ознак.
          Враховуючи викладені обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ДН12/503/АВ-ФС/58 від 24.03.2021 року Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області підлягає скасуванню.
          У рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 р. по справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
          Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
          Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
          Згідно зі ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в оскаржуваній частині дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.
          Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                           П О С Т А Н О В И В :

          Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області-  залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 року в адміністративній справі №160/6485/21 - без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник