ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6666/21  Номер провадження 22-ц/814/179/22	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю. 
суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.
імена (найменування) сторін:
позивач:   ОСОБА_1 
відповідач: Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави, ухвалене 04 жовтня 2021 року у складі судді Материнко М.О.
по справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И В :
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки заборгованість з виплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення, яка мала бути виплачена при наданні щорічної відпустки за 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016 навчальні роки у розмірі 9120,57 грн. за вирахуванням з цієї суми передбачених законадавством податків та зборів з доходів фізичних осіб.
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 14.08.1974 року по 25.08.2016 року працювала в Полтавському професійно-технічному училищі, після перейменування - у Полтавському кооперативному технікумі. 
25.08.2016 року позивач розірвала трудові відносини з відповідачем, звільнившись за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. На момент її звільнення Полтавський кооперативний технікум був перейменований у Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки, який був вищим навчальним закладом 1 рівня акредитації.
Вказувала, що під час надання щорічної відпустки за 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016 навчальні роки, нарахування та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу відповідачем не проводилась, що порушує вимоги ЗУ «Про освіту».
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Суд відмовив у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не надала суду доказів того, що вона не отримувала матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні їй щорічних відпусток за даний період, а також не надано доказів того, що вона зверталася до директора колледжу з приводу виплати їй матеріальної допомоги.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що чинне законодавство України не вимагає від педагогічного працівника будь-якого звернення до керівника з приводу виплати матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки. Стаття 57 Закону України « Про освіту» визначає як підставу для надання такої допомоги сам факт надання педагогічному працівнику щорічної відпустки.
Від Полтавського фахового кооперативного коледжу до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому прохав в задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 14.08.1974 року по 25.08.2016 року працювала в Полтавському професійно-технічному училищі, після перейменування - у Полтавському кооперативному технікумі, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 ( а. с. 14-16). 
25.08.2016 року позивач розірвала трудові відносини з відповідачем, звільнившись за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. На момент її звільнення Полтавський кооперативний технікум був перейменований у Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки, який був вищим навчальним закладом 1 рівня акредитації.
Місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 протягом 2012-2016 років надавались щорічні основні відпустки за 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016 навчальні роки, що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами (а. с. 69-71).
Проте, судом першої інстанції, при дослідженні матеріалів справи, не було надано належної правової оцінки Актам Управління Держпраці у Полтавській області щодо інспекційного відвідування Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки № ПЛ1734/169/АВ від 29.08.2018 року та № ПЛ1734/169/АВ-ПЛ2455П783 від 26.10.2018 року. 
Даними актами встановлено, що у Полтавському кооперативному коледжі Полтавської облспоживспілки виявлено порушення вимог 9 ч.1 ст. 57 Закону України «Про освіту» щодо виплати педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Документи, які б підтверджували факт нарахування та виплати допомоги на оздоровлення колишнім педагогічним працівника закладу, зокрема ОСОБА_1 - відсутні ( а. с. 24-27, 33-37).
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 3, статтею 4 КЗпП України встановлено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ст. 43 Конституції України,  кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Отже, право громадян на працю забезпечується державою.
Відповідно до частини першої статті 57 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема, надання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.
Відповідно до матеріалів справи між Полтавським кооперативним коледжем та трудовим колективом укладено колективний договір.
Згідно ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до ст. 13 КЗпП України, ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.
У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановленню форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій тощо). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії (ст. 13 КЗпП України).
Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
У п. 2.15. колективного договору на 2013-2015 роки між адміністрацією та профспілковим комітетом Полтавського кооперативного технікуму Полтавської облспоживспілки, реєстровий номер 130 від 29 квітня 2013 року, передбачено обов`язок адміністрації у сфері гарантій оплати праці здійснювати виплату допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам в розмірі 100 % місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки, згідно ст. 57 Закону України «Про освіту» (а. с. 17-19).
Крім того, в п. 2.16 Колективного договору на 2015-2017 роки між адміністрацією та профспілковим комітетом Полтавського кооперативного технікуму, реєстровий номер 72 від 07 травня 2015 року, передбачено обов`язок адміністрації здійснювати виплату допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам в розмірі 100 % місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки, згідно ст. 57 Закону України «Про освіту» за умови наявності коштів (а.с. 20-22).
Як визначено в ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963 "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників" посада "викладач" віднесена до категорії посад педагогічних працівників.
Посада, на якій працювала ОСОБА_1 у Полтавському кооперативному коледжі Полтавської облспоживспілки, віднесена до категорії посад педагогічних працівників.
Статтею  57 Закону України «Про освіту» визначені державні гарантії педагогічним і науково-педагогічним працівникам.
За змістом абз. 9 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту» однією з таких державних гарантій є виплата державною педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.
Оскільки допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки зазначеним працівникам гарантована державою, подання працівником заяви на її виплату не обов`язкове.
Таким чином, посилання суду першої інстанції, щодо того, що позивачем ОСОБА_1 не надано доказів звернення до директора навчального закладу щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення не грунтуются на вимогах закону. 
При дослідженні матеріалів справи встановлено, що у наказах про надання щорічної відпустки ОСОБА_1 за вказаний період відсутнє посилання на виплату матеріальної допомоги, що також вказує на факт її невиплати позивачці (а. с. 69-71).
Окрім того, відповідачем за вимогою суду не було надано розрахунково-платіжні відомості, первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували факт виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016 навчальні роки.
Розрахунок заборгованості зі сплати матеріальної допомоги на оздоровлення, наданий ОСОБА_1 , відповідачем не був спростований.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81, частинами першою та другою статті 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про відмову в задоволенні позову.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Позивач ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» . 
Враховуючи скасування рішення районного суду та задоволення  апеляційної скарги і позову ОСОБА_1 з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки підлягає стягненню на користь держави судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 3405 грн.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч.1 п. 3, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення задовольнити.
Стягнути з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки на користь ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги на оздоровлення, яка мала бути виплачена при наданні щорічної відпустки за 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016 навчальні роки, у розмірі 9120,57 грн. за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб.
Стягнути з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки на користь держави судовий збір у розмірі 3405 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                        О.Ю. Кузнєцова

Судді :                                                                    Г.Л. Карпушин

                                                                       Л.М. Хіль