Ухвала
 
14січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 161/1846/21
 
провадження № 61-19887ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування реєстрації речового права на нерухоме майно,
ВСТАНОВИВ:
01 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк, для подання заяви про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, у якій зазначити поважні причини, що перешкоджали подати скаржнику касаційну скаргу до 25 листопада 2021 року; подання до Верховного Суду підписаної касаційної скарги у новій редакції, у якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Скаржника повідомлено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
24 грудня 2021 року указану ухвалу Верховного Суду було отримано скаржником, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
05 січня 2022 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 14 грудня 2021 року подала до Верховного Суду заяву про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, нову редакцію касаційної скарги. У новій редакції касаційної скарги скаржник підставою касаційного оскарження судових рішень зазначає пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (суд не дослідив зібрані у справі докази). 
Разом з цим,відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
З огляду на зазначене, недоліки вказані в ухвалі Верховного Суду від 14 грудня 2021 року, не усунуто. 
Відповідне невиконання вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування реєстрації речового права на нерухоме майно вважати неподаною та повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          Є. В. Краснощоков