ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 р.	Справа № 520/14908/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Мухортової Н.Д.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 21.10.21 року по справі № 520/14908/21
          за позовом          Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1  
          до          Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки                  
          про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі по тексту - Управління Укртрансбезпеки, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 279446 від 01.06.2021 року, якою накладено на гр. ФОП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 34000,00 гривень за порушення п. 22.5 ПДР, ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.16 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт"
- вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення після розгляду справи по суті.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 279446 від 01.06.2021 року є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки її складено незаконно, з порушенням вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року, Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року та наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», за відсутності будь-яких фактичних даних (доказів), що призвело до незаконного застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу. Вказує, що під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу відповідачем не дотримано п. 26 та п. 27 Порядку № 1567 внаслідок чого не забезпечено право позивача на участь в процесі прийняття рішення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під., 7 пов., м. Харків, 61022) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено. 
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року по справі № 520/14908/21 скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про помилковість висновків суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення в частині дотримання відповідачем обов`язку щодо належного та своєчасного інформування позивача про дату, час та місце розгляду справи (поштове відправлення, яким ОСОБА_1 було направлено повідомлення про розгляд справи не вручене під час доставки 01.06.2021 з інших причин, що не може свідчити про обізнаність позивача щодо цих обставин та, як наслідок, отримання цієї кореспонденції 01.06.2021 року), щодо належності ФОП ОСОБА_1 до суб`єктів адміністративно-господарської відповідальності, які здійснюють діяльність як автоперевізники (у спірних правовідносинах позивач є лише власником транспортного засобу, що автоматично не може підтверджувати його статус автоперевізника; доказів перебування позивача у господарських взаємовідносинах із будь-яким перевізником ані під час проведення перевірки, ані під час розгляду справи не надано). 
Звернув увагу, що на момент спірної перевірки в присутності позивача працівниками Укртрансбезпеки не складались ані акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, ані довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю, ані акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, ані розрахунок плати за проїзд, з якими відповідно позивача не ознайомлювали.
Враховуючи, що на підставі даних товарно-транспортної накладної № 851044 від 21.04.2021 року було здійснено документальний габаритно-ваговий контроль та складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунок плати за проїзд, вважає, що суд першої інстанції мав ухвалою, а не усно в ході судового розгляду витребувати у відповідача таку товарно-транспортну накладну та дослідити її повному обсязі, чого здійснено не було, та залишено поза увагою неврахування відповідачем під час складання розрахунків, актів та інших документів, що відповідно до зазначеної товарно-транспортної накладної автоперевізником є ТОВ «Родос-С, а не позивач. 
Посилаючись на приписи ч. 2 ст. 77 КАС України, вказує, що позивач не повинен у суді доводити факт того, що він не є перевізником, оскільки такий обов`язок покладено на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що 21.04.2021 року, керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року, на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок за період з 19.04.2021 по 25.04.2021 року та відповідно до направлення на перевірку від 19.04.2021 № 012075 (місце проведення перевірки: м. Харків, вул. Роганська, 161) співробітниками Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки перевірено транспортний засіб марки ДАФ д.р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_2 .
Зі змісту позовної заяви встановлено, що 21.04.2021 року біля 14.00 год. позивач знаходився в районі будинку 161 по вул. Роганський м. Харкова та в цей час до нього підійшли співробітники Слобожанського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки та запропонували йому надати для перевірки документи, а саме: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, а також товарно-транспортну накладну, на що позивач погодився та надав запитувані документи, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 04.12.2003 року, видане Ізюмським МРЕВ ДАІ в Харківській області, свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів: DAF FT 95 XF 530 д.н.з. НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 , виданого 20.08.2019 року Центром 5341 та VAN HOOL 3В 1057 д.н.з. НОМЕР_5 серії НОМЕР_6 , виданого 04.01.2021 року ТСЦ 6344, та товарно-транспортну накладну № 851044 від 21 квітня 2021 року. Після перевірки співробітниками Укртрансбезпеки зазначених документів останні були повернуті, будь-яких зауважень щодо виявлених порушень при перевірці документації зі сторони інспекторів Укртрансбезпеки на адресу позивача не надходило, в момент перевірки ані акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, ані довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю, ані акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, ані розрахунок плати за проїзд в присутності позивача працівниками Укртрансбезпеки не складались, у зв`язку з чим з їх змістом не ознайомлювали.
За результатами документального габаритно-вагового контролю транспортного засобу було встановлено, що загальна маса транспортного засобу разом з вантажем становила 56,76 т при нормативно допустимій 40 т для даного типу транспортного засобу.
При здійсненні зазначеного контролю посадові особи Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки порівняли дані щодо ваги транспортного засобу та вантажу, які відповідно наведено у документах на транспортний засіб та товарно-транспортній накладній № 851044 від 21.04.2021.
У зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідностями фактичних вагових параметрів нормам та правилам, працівниками Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 030023433 від 21.04.2021 та розрахунок № 0023431 від 21.04.2021 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 21.04.2021 № 0023431.
Зі змісту наданої до матеріалів справи копії акту №274273 від 21.04.2021 року вбачається, що під час проведення перевірки виявлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 41,9% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, за вчинення якого абз. 16 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачена певна відповідальність.
Повідомленням № 38578/28.2/24-21 від 25.05.2021, направленим засобами поштового зв`язку 28.05.2021 відповідно до списку № 6522 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих у відділення поштового зв`язку AT «УКРПОШТА», позивача було викликано на 01.06.2021. Вказане повідомлення отримано позивачем 02.06.2021 року, про що свідчить копія повідомлення про вручення поштового відправлення.
За результатами розгляду справи начальником Управління Укртрансбезпеки у Харківській області Андрієм Тимчуком винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 279446 від 01.06.2021 за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), та відповідно до абз. 16 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 34000,00 грн.
Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 279446 від 01.06.2021 протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та правомірності застосування відповідачем до позивача адміністративно-господарського штрафу, з огляду на встановлений під час судового розгляду факт вчинення ФОП ОСОБА_1 порушення п.22.5 ПДР, ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.16 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень врегульовано положеннями Закону України від 5 квітня 2001 року № 2344-III “Про автомобільний транспорт”, з змінами і доповненнями (далі - Закон № 2344-III).
Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (частина 4 статті 6 Закону № 2344-III).
До повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, серед іншого віднесено здійснення: державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контролю за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів (частини 6, 7 статті 6 Закону № 2344-III).
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.
Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок № 1567).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26 червня 2015 року “Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті” установлено, що правонаступником майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Державна служба з безпеки на транспорті та утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Харківській області.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» від 3 березня 2020 р. № 196-р реорганізовано шляхом злиття відповідні територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби за  переліком  згідно з додатком, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Харківській області, Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області, Управління Укртрансбезпеки у Сумській області у Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.
Отже, з огляду на викладене, Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт.
Згідно з частиною 14  статті 6  Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Відповідно до  статті 1 Закону № 2344-III рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Положеннями частин 17 та 18  статті 6 Закону № 2344-III визначено, що рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Пунктом 13 Порядку № 1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, які незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
Згідно з пунктом 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України “Про автомобільний транспорт” документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України “Про автомобільний транспорт”.
В пункті 16 Порядку № 1567 серед іншого встановлено, що під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.
Відповідно до пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. 
За визначенням, наведеним у пункті 22 Порядку № 1567, акт перевірки - це документ де фіксуються виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом.
Занесення будь-якої інформації до акту перевірки на підставі припущень є не допустимим   так як може повністю змінити або нівелювати зміст виявленого порушення.
Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
В розумінні статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.
Відповідно до вимог частини першої та другої статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків (частина четверта статті 48 Закону № 2344-III).
Здійснення габаритно-вагового контролю регламентовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879).
Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції; робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.
Згідно із підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
У розумінні підпункту 5-1 пункту 2 Порядку № 879 документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.
Виходячи зі змісту пунктів 16, 18 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. 
Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18 січня 2001 року, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
В силу положень пункту 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
З наявної в матеріалах справи постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 279446 від 01.06.2021, складеної за результатами проведення документального габаритно-вагового контролю вбачається, що до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф на підставі абз. 16 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення п. 22.5 ПДР, ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що за результатами проведення документального габаритно-вагового контролю та дослідження документів наданих водієм транспортного засобу ОСОБА_2 , а саме посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 04.12.2003 року, видане Ізюмським МРЕВ ДАІ в Харківській області, свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів: DAF FT 95 XF 530 д.н.з. НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 , виданого 20.08.2019 року Центром 5341 та VAN HOOL 3В 1057 д.н.з. НОМЕР_5 серії НОМЕР_6 , виданого 04.01.2021 року ТСЦ 6344, та товарно-транспортної накладної № 851044 від 21 квітня 2021 року посадовою особою Слобожанського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки було виявлено, що маса брутто транспортного засобу становила 56,76 т при максимально допустимих 40 т відповідно до п. 22.5 ПДР. Перевищення нормативно допустимої ваги транспортного засобу підтверджується товарно-транспортною накладною № 851044 від 21.04.2021.
Відповідно до цих результатів вагові параметри вказаного транспортного засобу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження більш ніж на 2 %, що дає підстави вважати цей транспортний засіб великоваговим, для руху якого, за правилами частини четвертої статті 48 Закону № 2344-ІІІ, повинен бути відповідний дозвіл.
Враховуючи, що відповідний дозвіл був відсутній, відповідач дотримуючись вимог п.21 Порядку № 1567 склав акт № 0023433 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та акт № 274273 від 21.04.2021 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, керуючись п.18 Порядку № 879 - довідку №05768 про результати здійснення габаритно-вагового контролю разом із розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відповідно до якого перевищення від нормативно встановлених параметрів становить 41,9 %.
З огляду на викладене, дослідивши зміст товарно-транспортної накладної № 851044, колегією суддів встановлено, що інформацією з товарно-транспортної накладної № 851044 воочевидь підтверджено перевищення нормативно встановлених параметрів ваги транспортного засобу на 16,76 т., що складає 41,9 %, що враховуючи відсутність відповідного дозволу є достатнім для того, щоб за результатами документального габаритно-вагового контролю зафіксувати факт допущення позивачем порушення п.22.5 ПДР. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що довод позивача стосовно того, що вказані документи при водії не складались не спростовують факту наявності правопорушення. Як вбачається з матеріалів справи, уповноважена особа позивача (водій транспортного засобу) не заявляв заперечень у акті перевірки. Натомість, від підписання вказаного акту водій відмовився.
Стосовно посилань позивача щодо неналежного його повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт за результатами якого складено постанову №279446 від 01.06.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з пунктом 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пунктом 26 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
З матеріалів справи вбачається, що повідомленням від 25.05.2021 № 38578/28.2/24-21 позивача було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 01.06.2021. Згідно з інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень на офіційному сайті «Укрпошта», яка міститься в матеріалах справи, копію повідомлення направлено на адресу позивача 28.05.2021, а 29.05.2021 воно було у точці видачі/доставки, проте 01.06.2021 не було вручено під час доставки.
Вказане свідчить про те, що позивач мав можливість отримати дане повідомлення з 29.05.2021, проте вказаним правом не скористався, а отримав його вже 02.06.2021, тобто на п`ятий день його перебування у поштовому відділенні.
Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач вжив всіх заходів для належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без її участі.  
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 по справі № 820/4624/17.
Посилання позивача на висновки Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 751/680/18 є неприйнятними, оскільки предмет судового розгляду у зазначеній справі не є тотожним по відношенню до справи, що розглядається. 
Доводи позивача стосовно того, що відмітка на поштовому відправленні «відправлення не вручене під час доставки: «інші причини» не свідчить про обізнаність позивача щодо існування та, як наслідок отримання кореспонденції, підлягають відхиленню, оскільки, як встановлено вище судом апеляційної інстанції, право на отримання повідомлення у останнього виникло 29.05.2021. Крім того, позначку «інші причини» не містить жодний документ долучений до матеріалів справи.
Твердження апелянта про те, що оскільки ФОП ОСОБА_1 , відносно якого було проведено документальний габаритно-ваговий контроль, є власником транспортного засобу, а не перевізником, що підтверджує ТТН № 851044 від 21.04.2021, відповідно до якої автомобільним перевізником є ТОВ «Родос-С» і відсутні жодні дані про позивача, відповідачем внаслідок був неправильно визначений суб`єкт відповідальності за порушення п.22.5 ПДР України, ст.48 Закону № 2344-ІІІ, є хибними, оскільки відповідач мав достатні підстави для накладення штрафу відповідно до статті 60 Закону № 2344-ІІІ.
Слід зазначити, що Законом № 2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
В розумінні вимог статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. 
Згідно з частиною 1 статті 33 Закону 2344-ІІІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Наявною в матеріалах справи копією товарно-транспортної накладної № 851044 від 21.04.2021, яка складена про те, що перевізником товару, здійсненого транспортним засобом марки "DAF", д.р.н. НОМЕР_1 , за вказаною ТТН є ТОВ «Родос-С» підтверджено, що перевезення станом на 21.04.2021 здійснювалося транспортним засобом, власником якого є позивач, отже, останній є автомобільним перевізником в розумінні Закону № 2344-III.
Будь-яких доказів на спростування зазначених обставин позивачем не надано ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанцій,  у зв`язку з чим відповідачем вірно визначено позивача як суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Доводи позивача про не врахування судом першої інстанції ТТН від 21.04.2021, яка не містить відомостей про позивача, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже,  з викладеного вбачається, що позивач наполягаючи на тому, що він не є перевізником у спірних правовідносинах мав це довести, проте не зробив цього. Хоча не був позбавлений права надати пояснення та/або додаткові докази перебування позивача у господарських взаємовідносинах із будь-яким перевізником та щодо складення документів відносно неналежної особи.
Відповідач у даному випадку не має доводити протилежне, оскільки суд апеляційної інстанції вже встановив, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу винесена правомірно за наслідками виявленого правопорушення.
Таким чином, в даному випадку саме позивач, який є власником спірного транспортного засобу є перевізником і, відповідно, несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, оскільки факт перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів не спростовується матеріалами справи, що, насамперед, зумовлює накладення штрафу за таке порушення.
Аналогічну правову позицію містить постанова Верховного суду від 22.12.2021 по справі №420/3371/21.
Посилання позивача на висновок Верховного Суду викладений у постанові від 11.02.2020 по справі №820/4624/17 є недоречним, оскільки правовідносини у даній справі хоча і є подібними до спірних, але обставини справи та докази на підтвердження належного суб`єкта відповідальності суттєво відрізняються, зокрема позивач виступав у зазначених правовідносинах і як замовник і як перевізник.
Колегія суддів зауважує, що під час розгляду питання про застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій за перевищення вагових параметрів вантажу має враховуватись мета цього виду відповідальності, а саме - підтримання доріг загального користування та дорожнього покриття у належному стані. Запровадження законодавцем вагово-габаритних нормативів покликане спонукати перевізників до здійснення контролю за їх дотриманням, а встановлення відповідальності за перевищення таких нормативів у вигляді застосування штрафних санкцій та стягнення плати за проїзд є компенсаційним засобом за шкоду, завдану дорожньому покриттю. 
З огляду на викладене, враховуючи, що позивач в даному випадку виступає як перевізник, який здійснив 21.04.2021 перевезення вантажів автомобілем, за наслідками контролю за яким виявлено перевищення транспортним засобом встановлених законодавством вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, слід дійти висновку про наявність підстав для застосування до позивача відповідного адміністративно-господарського штрафу.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з цим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач довів факт вчинення відповідачем порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" в частині здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень без отримання спеціального дозволу та правомірність застосування до ФОП ОСОБА_3 адміністративно-господарського штрафу на підставі абзацу шістнадцятого частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 по справі № 520/14908/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій