Номер провадження: 22-ц/813/5655/21 
Номер справи місцевого суду: 509/4782/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 року                                                                 м. Одеса
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:
Головуючого - Гірняк Л.А.
Суддів - Сегеди С.М., Комлевої ОС.
За участю секретаря - Ющак А.Ю.,
       розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , державного реєстратора Бондар Олексія Миколайовича про захист права власності,-
ВСТАНОВИЛА:
       У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 та просила суд скасувати рішення державного реєстратора Бондар Олексія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46779750 від 08.05.2019 17:24:00, реєстратор, Комунальне підприємство Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації»,Одеська облласть про реєстрацію прав власності ОСОБА_1 на житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальна площа 270,4 кв.м., житлова площа 90,9 кв.м., що складається з А - житловий будинок, вимощення,реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1825399251237 та скасувати запису про паво власності № 31469295 від 06.05.2019 12:25:38, державний реєстратор Бондар Олексій Миколайович, Комунальне підприємство Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації»,Одеська область.
       3 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічними позовними вимогами та просила суд визнати рішення державного реєстратора Єгорівської сільської ради Роздільнянського району одеської області Жемчугової М.Є. індексний номер 44195293 від 22.11.2018 року про рнєстрацію права вланості ОСОБА_2 на житловий будинок загальною площею 270,4 кв.м. житловою площею 90,9 кв.м., що складається з літ «А»,1 вимощення, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 протиправним та скасувати.
       Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2019 року зустрічну позивну заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,скасування реєстраціних дій реєстраторпа повернуто ОСОБА_1 на підставі ч.3 ст.194 ЦПК України ( а.с.165 т.1).
       18.10.2019 року ОСОБА_1 подала аналогічну зустрічну позовну заяву. 
       Одночасно посилаючись на вимоги ст.84 ЦПК України просила витребувати докази. 
       Ухвалою Овідіопольського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 3-я особа державний реєстратор Єгорівської сільської ради Роздільнянського району одеської області Жемчугова М.Є. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування реєстраційних дій реєстратора залишено без задоволення( а.с.43 т.2)
       Постановою Одеського апеляційного суду від 23.03.2020 року ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 листопада 2019 року залишено без змін.
       21.10.2020 року представник ОСОБА_1 – адвокат Карпан М.О. просив забезпечити докази та витребувати у державного реєстратора Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Жемчугової М.Є. оригінал реєстраційної спави № 503802851237 з усіма наявними в них документами, сформованої державним реєстратором 20.11.2018 року під час проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_2 посилаючись на вимоги ст.116 ЦПК України ( а.с.156-157 т. 3).
       Зазначає, що є підстави припустити, що державний реєстратор Єгорівської сільської ради Роздільнянського району одеської області ЖемчуговаМ.Є., яка в силу своїх службового становища зберігає докази, які є важливими для встановлення судом облставин спави та ухвалення виваженого справедливого судового рішення намагаючись приховати свої вчинені всупереч нормам ЗУ « По державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та перешкоджати доступу до вказаних доказів або знищити їх.
       Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2020 року відмовлено в задоволені клопотання.
       Відмовляючи в задоволені клопотання районний суд виходив з відсутності підстав на наявність ризику втрати доказів (документів) та що вказані документи у майбутньому не вдасться отримати взагалі.
       В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду та прийняти нове рішення пр задоволення заявленого клопотання посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального пава.
       Зазначає, що на спірний будинок існує подвійна реєстрація речових прав на нерухоме майно. Вона зареєстрована та проживає в спірному будинку з 2014 року .
       Відмова суду в забезпечені доказів шляхом їх витребування, за відсутності в матеріалах справи правовстановлюючих документів на житловий будинок ОСОБА_2 на підставі яких проведено реєстрацію 20.11.2018 року є порушенням процесуальних норм,
       Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.
        В заяві ОСОБА_2 просить справу слухати за її відсутністю.
       Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
       Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті
        В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.        
       Відповідно до ч.5 ст.258 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали спави та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.
       Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Стаття 116 ЦПК України регулює підстави та порядок забезпечення доказів.
       Частиною другою статті 116 ЦПК України передбачено, що способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
       Відповідно до частини другої статті 116 ЦПК України способами забезпечення доказів є у тому числі витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням.
       Підстави витребування доказів, вимоги до форми і змісту клопотання учасника справи про витребування доказів, а також порядок розгляду судом цього клопотання визначено статтею 84 ЦПК України.
       Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
        У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
       Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:
       1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Підстави та порядок забезпечення доказів визначені ст. 116 ЦПК України. Відповідно до частин першої та другої цієї статті суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
       Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, які визначені судом.
       Згідно з ч. 3 ст. 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
       Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу (ч. 4 ст. 116 ЦПК України).
       Відповідно до пунктів 5, 6 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів, зазначається: обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.
       Забезпечення доказів – це оперативне закріплення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відомостей про факти, яке вчиняється суддею з метою використання їх як докази при розгляді та вирішенні цивільних справ у суді. Забезпечення доказів у жодному випадку не можна ототожнювати із їх дослідженням або оцінкою. Єдина мета забезпечення доказів – це їх фіксація для забезпечення можливості їх дослідження та оцінки при подальшому розгляді справи.
       За результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви (ч. 5 ст. 118 ЦПК України).
       Для вирішення питання про забезпечення доказів, зокрема, і до подання позовної заяви, слід враховувати положення статті 116 ЦПК України, а саме те, що така процесуальна дія може бути вчинена судом, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. В інших випадках витребування доказів можливе у разі неможливості учасника самостійно надати докази, однак на іншій процесуальній стадії, а саме після відкриття провадження у справі.
       Відповідно до частини 1 ст.84 ЦПК учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
       Процес доказування та докази, які надаються в обґрунтування позиції сторін, використовуються сторонами для того, щоб довести свою правоту в конфліктних правовідносинах і захистити чи відновити свої права. І саме, від якості та повноти, поданих доказів, залежить майбутня позиція суду у вирішенні цього конфлікту між сторонами і прийняття мотивованого рішення.
       Аналізуючи наведені положення ЦПК України у зіставленні з вимогами позивача, апеляційний суд вважає, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.
       Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
       Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18, від 11 березня 2020 року у справі № 9901/608/19.
       Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Враховуючи відсутність обєктивних фактів щодо наявності ризику втрати оригіналу реєстраційної спави № 503802851237 з усіма наявними в них документами, сформованої державним реєстратором 20.11.2018 року під час проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_2 та те, що у майбутньому не вдасться їх отримати взагалі, районний суд дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволені заявленого клопотання.
       Керуючись ст. 141,367,368,374,375,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,- 
ПОСТАНОВИЛА:        
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2020 року, залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя -          Л.А. Гірняк

        С.М.Сегеда

        О.С.Комлева