П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3615/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк А.Ю.   
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
17 січня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.06.2017 року № 189444 та від 18.04.2018 року № 0054131-5102-0202.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт відзначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що, призвело до неправильного вирішення спору. Зокрема, вказує, що при винесенні рішення, судом першої інстанції не надано належної оцінки та не враховано того факту, що відповідачем взято до уваги недостовірну інформацію щодо спірного об`єкта нерухомості в частині визначення його загальної площі, яка в дійсності становить 485,5 кв.м, з яких житлової площі 131,5 кв.м. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив доводи відповідача та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Судом встановлено наступні обставини справи.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна щодо суб`єкта за позивачем рахувався будинок загальною площею 506,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , який зареєстрований у вказаному реєстрі 27.02.2007 року, за реєстраційним номером 17981330, та припинено право власності 26.06.2018 року.
16.08.2018 року було внесено зміни до вказаного реєстру. Зокрема, змінено інформацію про загальну та житлову площу вищезазначеного житлового будинку, а саме загальну площу (кв.м.) з 506,6 змінено на 485,5.
18.04.2018 року відповідачем прийнято відносно позивача податкове повідомлення-рішення № 0054131-5102-0202, яким збільшено суму податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 27474,24 грн.
Не погодившись з прийнятим рішення, позивачем, відповідно до положень статті 266 Податкового кодексу України, було подано до ГУ ДПС у Вінницькій області заяву про перегляд податкових повідомлень-рішень, якими збільшено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
За наслідком розгляду заяви позивача, листом ГУ ДПС у Вінницькій області від 05.02.2021 року відмовлено у перегляді спірного податкового повідомлення-рішення.
Вважаючи спірне податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач, з метою його скасування, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку що оскаржуване рішення прийнято відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, судова колегія відзначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкти та розміри ставок, порядок сплати, отримання пільг визначені статтею 266 ПК України.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Згідно підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Отже з наведених норм вбачається, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно матеріалів справи, з`ясовано, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на день винесення спірного податкового повідомлення-рішення позивачці на праві приватної власності належав житловий будинок загальною площею 506,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи вказану інформацію, податковим органом ОСОБА_1 , як власнику об`єкта оподаткування - житлового будинку загальною площею 506,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до п.п. 266.7.1 п. 266.7 статті 266 ПК України, сформовано податкове повідомлення-рішення від 18.04.2018 року № 0054131-5102-0202, яким збільшено суму податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 27474,24 грн.
Податкове повідомлення - рішення направлено на вищезазначену адресу.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів позивача про використання відповідачем недостовірної інформації щодо спірного об`єкта нерухомості, в частині визначення його загальної площі 506,6 кв.м., оскільки Податковим кодексом України чітко відзначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, та їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Так, судом першої інстанції встановлено та було підтверджено в ході апеляційного перегляду справи, що відомості про внесення змін до загальної площі спірного житлового будинку, а саме: Загальна площа (кв.м.) 506.6, житлова площа (кв.м.):131.5 змінено на Загальна площа (кв.м.): 485.5, житлова площа (кв.м.): 131.5, внесено до відповідного реєстру в червні 2018 року, а податкове повідомлення рішення № 0054131-5102-0202 прийняте 18.04.2018 року, тобто до внесення відповідних змін.
Крім того, як вірно зауважено судом першої інстанції, контролюючим органом спірним податковим повідомленням рішенням було нараховано податок в сумі 27474,24 грн. в квітні 2018 року за 2017 рік, також до внесення відповідних змін.
До того ж, зі змісту як позовної заяви, так і апеляційної скарги вбачається, що позивачем (апелянтом) не заперечується той факт, що на протязі 2016 - 2017 роках в її власності перебував житловий будинок загальною площею 506,6 кв.м.
Підпунктом 266.7.3 п. 266.7 ст.266 Податкового кодексу встановлено, що платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.
Як вбачається з матеріалів справи апелянт не звертався до відповідача з приводу проведення звірки даних стосовно сплати податку. Відповідач, в свою чергу, зазначене не спростував.
Судова колегія також погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність доводів апелянта про неврахування данних, які містяться в договорі купівлі-продажу від 26.06.2018 року № 608, де відзначено , що площа спірного будинку становить 485,5 кв.м., із яких житлової площі 131,5 кв.м., оскільки вони спростовуються відомостями зазначеними в пункті 3 даного договору, в якому зазначено: "3. Житловий будинок, який є предметом цього договору, позначений в плані літерою «А», загальною площею 506,6 (п`ятсот шість цілих шість десятих) кв.м., житловою площею 131,50 (сто тридцять одна ціла п`ять десятих) кв.м. до якого відносяться господарські будівлі та споруди: Апід-підвал, Б-сарай, В-убиральня, 1-вимощення."
В призмі оцінки доводів апелянта про направлення спірного податкового повідомлення-рішення на невірну адресу, то судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, відповідач обчислив позивачу спірний податок та сформував податкове повідомлення-рішення від 18.04.2018 року № 0054131-5102-0202, яким збільшено суму податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2017 рік на суму 27474,24 грн. та направив його на податкову адресу ОСОБА_1 , яка була визначена при взятті її на податковий облік: АДРЕСА_1 , однак воно було повернуто до контролюючого органу без вручення позивачу.
В подальшому, 29.05.2018 року позивач змінила місце реєстрації на адресу АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідним записом в її паспорті, проте відомостей, що вона повідомляла контролюючий орган про зміну місця реєстрації, суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції надано не було.
Отже, податковою адресою позивача АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пункт 42.3 статті 42 Податкового кодексу України передбачає, що якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
Згідно п. 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Відповідно до п.п. 70.7 пункту 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Пунктом 2 розділу І Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №822 від 29.09.2017 №822, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2017 за №1306/31174, (далі - Положення №822) визначено, що державний реєстр створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 1 розділу ІІ Положення №822 усі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру у порядку, визначеному цим Положенням.
Пунктом 5 розділу ІІІ Положення №822, визначено, що до Облікової картки (Повідомлення, Заяви про внесення змін) вноситься така інформація:
прізвище, ім`я, по батькові (за наявності);
дата народження;
місце народження (країна, область, район, населений пункт);
місце проживання / місцеперебування;
громадянство;
для іноземців - податковий номер у країні громадянства (за наявності);
реквізити документа, що посвідчує особу (назва документа, серія та/або номер, дата видачі та уповноважений суб`єкт, що видав документ).
Згідно пункту 1 розділу VІ Положення №822 фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки / Повідомлення, протягом місяця з дня виникнення таких змін у порядку, визначеному цим Положенням.
Таким чином, згідно вказаних приписів, передумовою для звільнення від виконання вимог документів, надісланих контролюючим органом за попередньою податковою адресою платника податків, та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата, є повідомлення платником податків контролюючого органу про зміну податкової адреси. При цьому, подання контролюючому органу відомостей про зміну податкової адреси є обов`язком платника податків-фізичної особи.
Враховуючи викладене, податкове повідомлення-рішення від 18.04.2018 року № 0054131-5102-0202 було надіслане відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 на законних підставах, тому відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України вважається належним чином врученим позивачу.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, позаяк базуються виключно на невірному трактуванні позивачем норм податкового законодавства. 
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Відповідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Гонтарук В. М.