ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1540/22 Справа № 0417/6262/2012 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого - Деркач Н.М.,
суддів - Макарова М.О.,Ткаченко І.Ю.,
при секретарі - Усик А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2021 року по справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором  , - 

В С Т А Н О В И В:

       У квітні 2012 року банк звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором Е/V072074 від 30.11.2007 у розмірі 66 364, 29 дол. США, та 10 000 грн. солідарно з АТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . 
       В обгрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 100 000 дол. США. Вказане зобов`язання було забезпечено порукою АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 . У зв`язку із невиконанням відповідачем, як боржником, умов кредитного договору виникла заборгованість, що станом на 13.01.2012 складає 67 615, 85 дол. США. 
       Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2012 року позов банку задоволено. Стягнуто з відповідачів на користь позивача заявлену суму заборгованості.
       Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення та справу призначено до розгляду. (а.с.46)
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2021 року у задоволенні позову банку відмовлено. 
       Не погодившись з таким рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. 
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що 30.11.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було підписано кредитну угоду № Е/V072074 (далі - кредитний договір).
       Згідно погоджених умов кредитного договору - загальна сума кредиту складає 100 000 дол. США, термін повернення кредиту й окремих частин - траншів кредиту встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, але не пізніше 20.11.2017 року.
       У відповідності до договору про видачу траншу № Е/V072074-1 від 30.11.2007 року сторонами погоджено суму траншу у розмірі 100 000 дол. США - п. 1.2. даного договору, розмір відсотків річних за користування кредитними коштами.
       Згідно п. 2.1.2. вказаного вище договору банк зобов`язався надати транш кредиту шляхом видачі готівки через касу (перерахування на рахунок), у межах суми, обумовленої п.1.2. даного договору, за умови виконання позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.10 кредитної угоди № Е/V072074 від 30.11.2007 року.
       Так, п.2.2.10 кредитної угоди № Е/V072074 від 30.11.2007 позичальник зобов`язується належним чином оформити договір, зазначений у п. 3.1. даної угоди, у забезпечення виконання зобов`язань за цією угодою і договором про видачу траншів.
       Пунктом 3.1 Кредитної угоди № Е/V072074 від 30.11.2007 передбачено, що виконання зобов`язань позичальника за цією угодою і договором про видачу траншів забезпечується договором іпотеки № Е/V072074 та договором поруки № Е/V072074.
       У забезпечення виконання боржником кредитного зобов`язання між позивачем та ОСОБА_2 30.11.2007 року укладено договір поруки № Е/V072074, за яким сторони погодили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів.
       З метою забезпечення виконання боржником кредитного зобов`язання, 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем ПАТ А-Банк було укладено договір поруки № 167, згідно якого розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою у розмірі 10000 грн.
       Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що у зв"язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору у нього утворилася заборгованість, яка станом на 13.01.2012 року становить 67 615, 85 дол. США, з яких заборгованість за тілом кредиту 51 269, 91 дол. США, заборгованість по відсоткам 12 784,29 дол. США, заборгованість з пені 3 561, 65 дол. США. Указані суми банк просив стягнути з відповідачів солідарно.
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано первинних документів на підтвердження видачі кредитних коштів у розмірі визначеному договором. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, складений працівником банку, не є таким доказом та відповідно не може свідчити про існування заборгованості за кредитним договором.
       Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.
       Порука припиняється після закінчення строку, встановленого 
в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука 
припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня 
настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить 
вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не 
встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука 
припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя 
протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
       Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
       За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
       Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
       У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
       Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
       Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
       Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
       Частинами першою і третьою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
       На підставі частини першої статті 252 та частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строк починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       Пунктами 1, 2, 4, 10 договору поруки № Е/V072074 від 30.11.2007 року передбачено, що поручитель ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитної угоди від 30.11.2007 року, укладеної між банком та ОСОБА_1 . Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пні та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.
       Тобто договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.
       Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
       Це означає, що зі збігом вказаного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, в тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.
       Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
       Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
       Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила  (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватися і до поручителя.
       У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
       Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) пред`явити вимоги до поручителя.
       У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних періодичних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
       Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступу від нього у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).
       У згаданій справі № 408/8040/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
       Матеріалами справи встановлено, що останній платіж на погашення кредиту було здійснено ОСОБА_1 22.11.2010 року. (а.с.5)
       20 квітня 2011 року банком на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено повідомлення про усунення порушення основного зобов"язання, у якому зазначено, що станом на 15.04.2011 року заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору становить 56082,55 доларів США. При цьому заявлено вимогу до обох відповідачів про погашення заборгованості у вказаній сумі. (а.с.74)
        ОСОБА_3 зазначену вимогу отримав 26.04.2011 року. (а.с.75)
       При цьому до суду з позовом банк звернувся 09 квітня 2012 року, тобто після спливу шестимісячного строку, передбаченого ст.559 ЦК України (у редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).
       Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позову банку до поручителя ОСОБА_2 .
       Що стосується позовних вимог банку до ОСОБА_1 , то апеляційний суд вважає за необхідне їх задовольнити, виходячи з наступного.
       Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
       Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
       Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
       Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
       Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Матеріалами справи встановлено, що 30.11.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитну угоду.
       Умови перерахування коштів за указаною кредитною угодою передбачено договором про видачу траншу та додатком до нього №1. (а.с.12-13)
       Крім того, позивачем надано копію ордеру-розпорядження №2074 про видачу ОСОБА_1 кредиту 30.11.2007 року у сумі 100000 доларів США та заяву на видачу готівки № 5. (а.с.214,215)
       Також згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, відповідачем ОСОБА_1 вносилися платежі на погашення кредиту, що свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції про відсутність доказів видачі кредитних коштів.
       Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 свої зобов"язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв"язку з чим виникла заборгованість, розрахунок якої здійснено банком.
       Колегія суддів вважає розрахунок банку правильним. Відповідачем іншого контррозрахунку не надано.
       За наведених обставин апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог банку до ОСОБА_1 та стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитним договором № Е/V072074 від 30.11.2007 року у сумі 67 615, 85 дол. США, з яких заборгованість за тілом кредиту 51 269, 91 дол. США, заборгованість по відсоткам 12 784,29 дол. США, заборгованість з пені 3 561, 65 дол. США. 
       На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути судовий збір у сумі 8047,50 грн. (4828,50+3219)
               Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
       Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
       Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
       Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором Е/V072074 від 30.11.2007 року у розмірі 67 615, 85 дол. США, з яких: заборгованість за тілом кредиту 51 269, 91 дол. США, заборгованість за відсотками 12 784,29 дол. США, заборгованість по пені 3 561, 65 дол.США.
       У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 8047,50 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               М.О. Макаров

                                                                                       І.Ю. Ткаченко