Ухвала                                                                                           
Іменем України
 
13 січня 2022 року                                                                                                              
м. Київ
 
справа № 501/584/19
провадження № 51-5332 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ПрАТ «Теплицьке Автотранспортне Підприємство 10553» – адвоката  ОСОБА_4 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 16 червня 2021 року 
та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 , 
встановив:
За вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 12 березня 
2021 року 
ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Полтава,
засуджено за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання 
у виді обмеження волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь ПрАТ «Теплицьке АТП-10553» матеріальну шкоду в розмірі 248 023 гривні 75 копійок.
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь ПрАТ «Теплицьке АТП-10553» витрати, понесені на правничу допомогу в розмірі 1 500 гривень.
В частині позовних вимог ПрАТ «Теплицьке АТП-10553» до ТОВ «Пріор Девелопмент» та ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» відмовлено.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2021 року вказаний вирок суду першої інстанції залишено без змін. 
За вироком суду ОСОБА_5 засуджений за те, що він 26 червня 2019 року близько 11 години, керуючи автомобілем марки «Mersedes-benz» моделі «ATEGO 815», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі М-12 в напрямку 
м. Ладижин Вінницької області, розпочав здійснювати маневр обгону, 
не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення з маршрутним автобусом марки «Mersedes-benz» моделі «313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку по крайній правій смузі.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 106 від 25 вересня 2019 року, водій маршрутного автобуса марки «Mersedes-benz» моделі «313 CDI» ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, за відсутності небезпеки для життя, 
які спричинили тривалий, понад 21 день, розлад здоров`я.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 195 від 19 серпня 
2019 року, пасажир маршрутного автобуса марки «Mersedes-benz» моделі «313 CDI» ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, за відсутності небезпеки для життя, які спричинили тривалий, понад 21 день, розлад здоров`я.
Відповідно до висновку експерта № 440 від 02 вересня 2019 року ОСОБА_5 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
У касаційній скарзі представник потерпілого ПрАТ «Теплицьке Автотранспортне Підприємство 10553» – адвокат  ОСОБА_4 ставить вимогу про скасування вироку та ухвали щодо ОСОБА_5 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив такі порушення: не досліджував у повній мірі докази, що стосується поданих цивільних позовів, розміру заподіяної матеріальної та моральної шкоди; судовий розгляд відбувся з порушенням вимог, передбачених ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), оскільки не провів допит обвинуваченого та не з`ясував, чи правильно він розуміє зміст обставин, вину у вчиненні яких він визнав; не забезпечив відеофіксацію судових засідань; визнав обставину, яка пом`якшує покарання, визнання вини, що не передбачено переліком, зазначеним у ч. 1 ст. 66 КК, та щире каяття ОСОБА_5 , який під час досудового розслідування вину не визнавав, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком; а також без належної мотивації 
не призначив  ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
Вказує, що цивільний позов потерпілого ПрАТ «Теплицьке Автотранспортне Підприємство 10553» до ТОВ «Пріор Девелопмент» та ПАТ «Страхова компанія УНІКА» у частині про стягнення упущеної вигоди у розмірі 188 686 гривень 
46 копійок та витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 гривень безпідставно залишений без задоволення. Оскільки у доданих до позову документах 
та досліджених доказах містяться достатні докази того, що підприємство втратило можливість надання послуг з перевезення пошкодженим транспортним засобом протягом тривалого періоду.
Посилається на те, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою допущені судом першої інстанції порушення, безпідставно та невмотивовано відмовив 
у задоволенні апеляційної скарги представника ПрАТ «Теплицьке Автотранспортне Підприємство 10553», а тому ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК. Вважає твердження апеляційного суду, наведені в ухвалі, про те, що ПрАТ «Теплицьке Автотранспортне Підприємство 10553» не є потерпілим, незаконним, 
яке суперечить вимогам ч. 1 ст. 55 КПК. 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такої думки.
Доведеність винуватості  ОСОБА_5 у вчиненні  кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій не оспорюються.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПКсуд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, 
чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів 
у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як убачається з копій судових рішень, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, що було перевірено апеляційним судом, згідно з журналом судового засідання та технічним носієм інформації судом належним чином з`ясовано зазначені обставини та роз`яснено наслідки здійснення спрощеного судового провадження. ОСОБА_5 повідомив про повне визнання вини та погодився з обставинами, викладеними в обвинувальному акті щодо вчиненого злочину. Хоча обвинувачений не надав детальних показань по суті висунутого обвинувачення, проте жоден з учасників процесу, в тому числі 
й потерпілі, не скористались правом задати обвинуваченому запитання 
на уточнення обставин, які б їх цікавили.
У касаційній скарзі відсутнє обґрунтування того, які саме положення ч. 3 ст. 349 КПК були порушені судом першої інстанції та не зазначено, чи заявляв представник потерпілого незгоду щодо такого порядку дослідження доказів, а також клопотання про дослідження судом доказів на підтвердження його цивільного позову. 
Апеляційним судом також було перевірено доводи представника потерпілого стосовно відсутності в матеріалах кримінального провадження відеофіксації судових засідань в суді першої інстанції та встановлено, що в матеріалах справи наявний журнал судового засідання та технічний носій інформації з якісним відображенням аудіозапису судового засідання. Разом із цим апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що відсутність відеофіксації судового процесу хоча 
і формально порушує вимоги ст. 107 КПК, проте не є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне за собою безумовне скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, адже 
за змістом п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у всякому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній будь-який технічний носій інформації 
з фіксуванням судового провадження в суді першої інстанції.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Доводи представника потерпілого в касаційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанціїзакону про кримінальну відповідальність, 
а саме необґрунтоване застосування ст. 75 КК, аналогічні доводам, наведеним 
в апеляційній скарзі представника потерпілого. Вони були визнані судом апеляційної інстанції безпідставними й належним чином мотивовані в ухвалі апеляційного суду.  
Визнаючи необґрунтованими доводи представника потерпілого, суд апеляційної інстанції взяв до уваги, що суд першої інстанції, звільняючи  ОСОБА_5 
від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 цього Кодексу є нетяжким злочином, дані 
про особу та його соціальне становище, який на обліку у лікаря психіатра 
та нарколога не перебуває, працює в ТОВ «САВ Логістик» водієм автотранспортних засобів, за час роботи зарекомендував себе добре як фахівець у даній галузі, 
має спокійний та врівноважений характер, жодних скарг від колег не надходило, раніше не судимий,  відсутність даних про попередні притягнення 
до  адміністративної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей, досудову доповідь центру пробації, в якій установлено, що виправлення особи можливе без позбавлення або обмеження волі, наявність обставин, 
що пом`якшують покарання, щире каяття та визнання вини, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, й прийшов до переконання, що необхідним 
і достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_5 буде призначення покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК без позбавлення права керувати транспортними засобами із застосуванням ст.75 КК.
Посилання у касаційній скарзі представника потерпілого не незаконне урахування судом обставини, яка пом`якшує покарання, визнання обвинуваченим вини, 
що не передбачено переліком, зазначеним у ч. 1 ст. 66 КК, не можна вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 66 цього Кодексу при призначенні покарання 
суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені 
в частині першій цієї статті.
Призначене засудженому  ОСОБА_5 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК, відповідає вимогам статей 50, 65 цього Кодексу. Його не можна вважати явно несправедливим.
Щодо не призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то, як убачається з ухвали апеляційного суду, він погодився з тим, що суд першої інстанції взяв до уваги сімейний стан обвинуваченого, у якого є малолітні діти, характер роботи, який працює водієм великовантажних автомобілів і дійшов висновку, що позбавлення права керувати транспортними засобами створить йому додаткові невиправдані перешкоди для реалізації права на трудову діяльність та утримання сім`ї.
Що стосується доводів представника потерпілого про безпідставне незадоволення цивільного позову в частині стягнення з ТОВ «Пріор Девелопмент» та ПАТ «Страхова компанія УНІКА» упущеної вигоди у розмірі 188 686 гривень 
46 копійок та витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 гривень, то вони також 
є необґрунтованими. 
У вироку суду зазначено те, що позивачем не було надано відповідних документів (підтвердження належними бухгалтерськими документами, даними свого річного доходу за шість місяців до дорожньо-транспортної пригоди та після, податкової декларації тощо), які свідчать про провадження останнім своєї діяльності. Не було надано таких доказів також під час апеляційного розгляду. У касаційній скарзі 
не спростовано цей висновок суду, оскільки немає посилання на конкретні докази, які були надані суду на підтвердження зазначених обставин, але безпідставно 
не були взяті ним до уваги. 
Стосовно стягнення витрат на правову допомогу, суд у вироку зазначив, що судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До матеріалів справи представником ПрАТ «Теплицьке АТП-10553» долучено копію квитанції до прибуткового касового ордера у розмірі 3 000 гривень за надання правничої допомоги. А тому, врахувавши 
те, що позовні вимоги ПрАТ «Теплицьке АТП-10553» були заявлені до двох відповідачів та позовні вимоги задоволено лише в частині до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», тому суд вірно зазначив, 
що позовні вимоги в частині стягнення витрат понесених на правничу допомогу підлягають до часткового задоволення у розмірі 1 500 гривень.
Разом із цим, хоча апеляційний суд і зазначив в ухвалі про те, що юридична особа ПрАТ «Теплицьке Автотранспортне підприємство 10553» у цій справі може виступати в якості цивільного позивача, а не потерпілого, а відтак має право 
на оскарження судового рішення виключно в частині, що стосується вирішення цивільного позову, він навів детальні доводи на спростування всіх тверджень апеляційної скарги представника ПрАТ «Теплицьке Автотранспортне підприємство 10553». Тому право ПрАТ «Теплицьке Автотранспортне підприємство 10553» 
на апеляційне оскарження вироку як потерпілого порушено не було.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були 
би безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, 
у касаційній скарзі не наведено.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі представника потерпілого мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає 
за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою.  
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ПрАТ «Теплицьке Автотранспортне Підприємство 10553» – адвоката  ОСОБА_4 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 16 червня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                   ОСОБА_3