Ухвала
іменем України

 
10  січня 2022  року
м. Київ
 
справа № 175/110/21
провадження № 51- 5949 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
Головуючого                      ОСОБА_1 ,
суддів:                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 — адвоката ОСОБА_6 на ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року та Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 рокустосовно   ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
 
встановив:
 
За ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року закрито кримінальне провадження №12020040030001587 від 20 серпня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу  України (далі—КК), ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2                        ст. 189 КК та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.189 КК на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі—КПК) у зв`язку з тим, що закінчився строк досудового розслідування, визначений ч. 2 ст. 219 КПК.
 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 21 жовтня 2021 року рішення місцевого суду за апеляційними скаргами представника потерпілих та прокурора залишив без змін.
 
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що з врахуванням виключення строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування стороною захисту, строк  досудового розслідування закінчився 03 грудня 2020 року, однак, справа надійшла до суду 14 січня 2021 року, тобто поза межами строку досудового розслідування.
 
У касаційній скарзі представник потерпілих порушує питання про перегляд зазначених судових рішень з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
 
Представник стверджує, що судами не враховано того, що сторона обвинувачення не забезпечила реалізацію потерпілими їх права на ознайомлення з матеріалами справи, тому строк протягом якого потерпілі мали б змогу ознайомитися з ними, не повинен був враховуватись у строк досудового розслідування, а тому висновки судів про можливість застосування у цьому  провадженні п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК є передчасними.  
 
На обґрунтування своїх доводів у скарзі представник потерпілих також посилається на те, що згідно  ч. 2 ст. 219 КПК загальний строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) до дня повідомлення особі про підозру становить: дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо вчинення нетяжкого злочину та вісімнадцять місяців – у кримінальному провадженні щодо вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. 
 
Відповідно до положень ч. 5 ст. 219 КПК не включається у строки досудового розслідування, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 КПК. 
 
Як встановив  суд першої інстанції, і з таким висновком погодився суд апеляційної інстанції, потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ознайомилися з матеріалами досудового розслідування разом зі своїм представником ОСОБА_10 .  Однак, на думку представника потерпілих, вказані висновки є помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
 
Так, згідно ст. 290 КПК потерпілий наділений правом на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, які сторони відкривають одна одній після закінчення досудового розслідування.
 
Однак, під час відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження  потерпілий ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікування у відділенні пульмонології у зв’язку із захворюванням на COVID-19, а інший потерпілий ОСОБА_11 перебував на самоізоляції у зв’язку з контактуванням з особою хворою на COVID-19, а тому не могли ознайомлюватися із матеріалами кримінального провадження.
 
Таким чином, на думку скаржника, закриваючи кримінальне провадження, суд був упередженим та несправедливим, чим грубо порушив засади законності та верховенства права у кримінальному провадженні, встановлені статей 8, 9 КПК.
 
Через істотні порушення вимог зазначених норм КПК, судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосовано кримінальний закон про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, тому судові рішення підлягають скасуванню. 
 
Розгляд справи апеляційним судом проводився без участі одного з потерпілих,  що на думку скаржника є порушенням принципу рівності сторін. 
 
На думку представника потерпілих апеляційний суд, переглядаючи рішення місцевого суду в апеляційному порядку, фактично продублював висновок місцевого суду про те, що потерпілі ознайомилися з матеріалами досудового розслідування, а тому прийшов до хибного висновку про те, що строки досудового розслідування є такими, що спливли.
 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК  суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
 
Так, відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК  досудоверозслідування –стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
 
Згідно з вимогами  ч. 3 ст. 219 КПК  з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування повинно бути закінчено протягом 2 місяців. Строк досудового розслідування може бути продовжений з підстав та в порядку, передбаченому КПК.
 
Закінчення строку досудового розслідування, визначеного ч. 3 ст. 219 КПК, після повідомлення особі про підозру, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, є підставою для закриття кримінального провадження (п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК).
 
Із наданих копій судових рішень убачається, що суди врахували положення ч.2 ст.219 КПК та зазначили, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 189 КК є тяжким злочином та відноситься до кримінальних правопорушень проти власності, а злочин передбачений ч. 1 ст. 263 КК є тяжким злочином та відноситься до кримінальних правопорушень проти громадської безпеки. Тобто, вказані кримінальні правопорушення є тяжкими злочинами, однак, жодне із них не відноситься до злочинів проти життя та здоров’я.
 
Аналіз положень п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК та п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК дає підстави стверджувати те, що необхідність закриття кримінального провадження законодавець пов’язує виключно із фактом закінчення строків досудового розслідування, а не завершенням досудового розслідування, виконанням вимог ст. 290 КПК тощо.
 
Суд вважає, що чинним КПК чітко встановлено закінчення строку досудового розслідування, який завершується зверненням до суду з обвинувальним актом. З метою дотримання строку досудового розслідування прокурор міг вирішити це питання шляхом продовження таких строків у визначеному законом порядку.
 
Як установили суди попередніх інстанцій, з реєстру матеріалів кримінального провадження убачається, що 20 серпня 2020 року до ЄРДР за №12020040030001587 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК.
 
04 вересня 2020 року  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9  було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого               ч. 2 ст. 189 КК, а  ОСОБА_7 , крім того, й у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК.
 
02 листопада 2020 року за постановою в.о. керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури продовжено строк досудового розслідування до 03 грудня 2020 року.
 
02 грудня 2020 року потерпілим, представнику потерпілих, підозрюваним             ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та їхнім захисникам повідомлено про завершення досудового розслідування і надано доступ до матеріалів кримінального провадження. 
 
03 грудня 2020 року стороні захисту та потерпілим і їхньому представнику була надана можливість ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.   
 
Як зазначив суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, на підставі аналізу п. 5 ч. 1 ст. 3 та ст. 219 КПК суд визначив, що днем закінчення досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК, з урахуванням часу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування є 05 грудня 2020 року.   

Разом з цим супровідний лист про направлення обвинувального акта до суду підготовлено 09 грудня 2020 року, а доставлено обвинувальний акт безпосередньо до суду нарочно 14 січня 2021 року, що також підтвердив прокурор у підготовчому засіданні. Тобто і супровідний лист складено поза межами строку досудового розслідування і обвинувальний акт з доданими документами надійшов до суду поза межами строку досудового розслідування
 
Враховуючи наведене, на думку Суду, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції про необхідність закриття зазначеного кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, а саме у зв`язку з тим, що з дня повідомлення про підозру  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до дня направлення обвинувального акта до суду закінчився строк досудового розслідування, визначений ч. 2 ст. 219 КПК, з чим погоджується й колегія суддів Верховного Суду.
 
Розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо  ОСОБА_7 ,                 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , апеляційний суд дотримався приписів статей 370, 419 КПК.
 
Доводи представника потерпілого про те, що порушення стороною обвинувачення прав потерпілих на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження позбавило місцевий суд права застосувати приписи п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, є необґрунтованими.    
 
Так, за правилами п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК  сторонами кримінального провадження є, зокрема, з боку обвинувачення – слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених КПК. Такими випадками є: 1) відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді, коли потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення в суді (ст. 340 КПК); 2) зміна прокурором обвинувачення і поставлення питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, коли потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі (ст. 338 КПК). В усіх інших випадках, як в цьому кримінальному провадженні, потерпілий не є стороною кримінального провадження і займає самостійну позицію як учасник кримінального провадження.
 
Відповідно до положень ч. 5 ст. 219 КПК строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, не включається у строки досудового розслідування.
 
Оскільки в цьому кримінальному провадженні потерпілі не є його стороною в розумінні ч. 5 ст. 219 КПК, строк ознайомлення ними з матеріалами справи включається в строк досудового розслідування. Тому доводи представника потерпілих не впливають на обґрунтованість висновків судів.
 
Також є безпідставними аргументи представника потерпілого про те, що суд апеляційної інстанції не дотримався принципу змагальності і здійснив розгляд справи без участі потерпілого ОСОБА_5 . Розгляд справи без участі потерпілого не є беззаперечним порушенням вимог закону, оскільки кримінальний процесуальний закон не передбачає обов`язкової участі потерпілого в судовому засіданні суду апеляційної інстанції,  якщо він належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. До того ж з касаційної скарги не вбачається, що потерпілий не був належним чином повідомлений про апеляційний розгляд. Крім цього, відповідно до ухвали апеляційного суду в судовому засіданні був присутній представник потерпілих ОСОБА_12 , який користується процесуальними правами потерпілого, якого він представляє, та інший потерпілий ОСОБА_4 .  
 
З урахуванням вищезазначеного Суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати  постановлені в цьому кримінальному провадженні судові рішення незаконними. На думку Суду, ухвали судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими і вмотивованими.
 
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів 
 
постановила:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілих – адвоката ОСОБА_6 на ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року та  Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року стосовно  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                       ОСОБА_3