П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року
м. Рівне

Справа № 570/3552/19
Провадження № 22-ц/4815/1424/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.,
учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Патрикея В.А. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 липня 2021 року, ухвалене в складі судді Кушнір Н.В.., у справі №570/3552/19 ,

в с т а н о в и в : 
       У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди .
Позов мотивований тим, що 20 липня 2018 року на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп 326 км.+800 м., близько 20 год. 25 хв., сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota Land Cruiser, д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля ВАЗ 21093 д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а відносно водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складені протоколи про адміністративне правопорушення.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.
14 лютого 2019 страховою компанією АТ ''СГ "ТАС" (приватне) здійснено виплату страхового відшкодування за договором №АК/9389667 від 06 жовтня 2017 в сумі 81240 грн.
Посилаючись на наведене та положення статті 1194 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром майнової шкоди та страховою виплатою у розмірі 110185,48 грн, а також 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 06 липня 2021 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховані висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду. Суд ухвалюючи рішення по справі не врахував понесені позивачем моральні страждання у зв`язку з пошкодженням належного йому автомобіля, що потягло тривалу зміну усталеного способу і ритму життя.
У відзиві на апеляційного суду відповідач заперечує доводи останньої просить рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення не відповідає.
Установлено, що 20 липня 2018 року на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп 326 км.+800 м., близько 20 год. 25 хв., сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota Land Cruiser, д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля ВАЗ 21093 д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а відносно водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складені протоколи про адміністративне правопорушення.
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2018 року, яка залишена без змін Рівненським апеляційним судом та набрала законної сили, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.
На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 9389667 від 06 жовтня 2017 року ліміт відповідальності (страхова сума) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 100 000,00 грн. 
14 лютого 2019 р. за заявою ОСОБА_1 від 30 січня 2019 року, страховою компанією АТ ''СГ "ТАС" (приватне) здійснено виплату страхового відшкодування за договором №АК/9389667 від 06 жовтня 2017 р. в сумі 81 240 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №8035 від 14 лютого 2019 року. У заяві позивач погодився, що розмір страхового відшкодування складатиме 81 240 грн. 00 коп. та не наполягав на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. 
Згідно звіту № 14/19 суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 від 20 березня 2019 року матеріальний збиток в результаті пошкодження в ДТП належного на праві власності ОСОБА_1 автомобіля Toyota Land Cruiser д.р.н НОМЕР_1 , станом на 20 березня 2019 р. складає 191 425,48 грн..
В ході судового розгляду позивач надав суду, звіт №03/21 та №04/21 від 30 березня 2021 року складенний суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 відповідно до якого (ринкова вартість автомобіля станом на тату ДТП становить 356345,25 грн.) матеріальний збиток завданий власнику автомобіля Toyota Land Cruiser д.р.н. НОМЕР_1 на дату ДТП 20 липня 2018 року складає 356345,25 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових складає 184813,45 грн. Такий транспортний засіб відновлювати економічно недоцільно. Ринкова вартість автомобіля Toyota Land Cruiser д.р.н. НОМЕР_1 , після ДТП (вартості працездатних складових) станом на 20 липня 2018 року становить 171531,80 грн..
Вказані звіти не були предметом дослідження суду першої інстанції, оскільки подані з порушенням вимог ст.83 ЦПК України.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. 
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Сума матеріального збитку, заподіяного потерпілій особі, повинна бути підтверджена таким засобом доказування, як звіт про оцінку майна (акт оцінки майна), який за змістом має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.  
Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 81240 грн. 
Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.
Встановивши, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує ліміт відповідальності страховика , апеляційний суд дійшов висновку про те, що з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром завданих збитків та страховим відшкодуванням. 
Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні.
Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача, суд приймає за основу звіт № 14/19 суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 від 20 березня 2019 року, який за змістом відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).
Відповідачем розмір заподіяної шкоди не спростовано.
При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 страховою компанією АТ ''СГ "ТАС" (приватне) здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 81240 грн, що є менше встановленого у Полісі розміру ліміту відповідальності. Проте із таким розміром страхової виплати позивач погодився та не заявив вимоги про повне відшкодування заподіяної страхувальником забезпеченого транспортного засобу майнової шкоди, з урахуванням загального розміру ліміту відповідальності страховика.
За таких обставин, не можна покласти відповідальність на винну особу у розмірі, що не перевищує ліміт відповідальності страховика.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 як винна особа має сплатити позивачу різницю між розміром завданих збитків та страховим відшкодуванням в рахунок відшкодування майнової шкоди - 91 425 грн (191 425,48 грн розмір заподіяної шкоди – 100 000 грн. ліміт відповідальності (в т.ч. 81240 грн. виплаченого відшкодування) = 91 425,48 грн.)
Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Ураховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного йому майна, ступінь вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності і справедливості апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн.
Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та практики його застосування уваги не звернув, у зв`язку з чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права, за наведеного апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково з наведених вище підстав.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Прозивачем при зверненні до суду з позовом сплачено 3023,00 грн судового збору, а за подання апеляційної скарги 4534,50 грн..
Оскільки позовні вимоги задоволено частково в сумі 72,53 % від заявлених вимог, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню із  ОСОБА_4 пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 5481,42 грн .
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Патрикея В.А. задовольнити частково.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 липня 2021 року скасувати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 91 425,50 грн.(дев`яносто одну тисічу чотириста двадцять п`ять грн. 50 коп) та заподіяну моральну шкоду в розмірі 3000 грн.(три тисячі грн.)
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 5481,42 грн. судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 23 грудня 2021 року.

Головуючий :

Судді :