Дата документу 18.01.2022 Справа № 334/146/21

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 334/146/21	Головуючий у 1-й інстанції Філіпова І.М. Повний текст рішення складено 30.07.2021 року. 	
Пр. № 22-ц/807/134/22	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2022 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» (надалі – ТОВ «Місто для людей Запоріжжя») про відшкодування майнової шкоди

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернулись до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-6), в якому просили стягнути солідарно з відповідачів на свою користь майнову шкоду у розмірі 19968,00 грн., заподіяну внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 та витрати, пов`язані із залиттям в сумі 3800,00 грн., з яких послуги оцінювача – 3000,00 грн., вартість послуг із складання акту залиття – 800,00 грн., а всього 23768,00 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. 
В обґрунтування вищезазначеного позову позивачі зазначали, що їм на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_2 на праві спільної власності належить відповідачам. В ніч з 03.07.2020 року на 04.07.2020 року у квартирі АДРЕСА_3 відбулася аварія внутрішнього квартирного трубопроводу ХВП, внаслідок чого у квартирі АДРЕСА_4 відбувся вільний витік води через міжетажні перекриття, у зв`язку з чим постраждали стеля, стіни та меблі позивачів. Позивачі пропонували неодноразово відповідачам добровільно відшкодувати завдану шкоду, проте не змогли дійти згоди щодо розміру відшкодування.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Філіпову І.М. (т.с. 1 а.с. 60).
Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 67) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2021 року (т.с. 1 а.с. 192-194) позов ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у цій справі задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 майнову шкоду у розмірі 19968,00 грн., витрати за складання акту про залиття в розмірі 800,00 грн., витрати за проведення оцінки вартості заподіяної шкоди в розмірі 3000,00 грн., а всього 23768,00 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 судовий збір у розмірі 908,00 грн. 

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2021 року (т.с. 1 а.с. 199-201) заяву ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення у цій справі задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8  витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Учасники цієї справи із цим додатковим рішенням погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, тому останнє апеляційним судом апеляційному порядку у цій справі не переглядається. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідачі ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  в особі представника ОСОБА_4  у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 206-210) просили рішення суду першої інстанції від 20.07.2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с. 216).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою:- в частині апеляційного оскарження відповідачем  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_4  (т.с. 1 а.с. 217-218) - та в частині апеляційного оскарження відповідачами  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  в особі представника ОСОБА_4  (т.с. 1 а.с. 232) відкрито 02 вересня та 16 вересня 2021 року відповідно, дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (т.с. 1 а.с. 219, 233).
Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ»  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивачі подали апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідачів у цій справі електронною поштою та поштою (т.с. 1 а.с. 234-240, т.с. 2 а.с. 1-8).
Третя особа - ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» скористалось своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень). Крім того, суддя-доповідач перебувала у додатковій відпустці у жовтні 2021 року (т.с. 2 а.с. 18). 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судовими рішеннями є:… рішення, постанови…(ст. 258 ч. 1 ЦПК України). 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивачів у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст.12 - 13, 81, 259, 263, 264, 265, 282 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивачів у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновкам суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що  ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 22.09.2004 року (по ј частині кожний т.с. 1 а.с. 24-27).
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 23.03.2000 року (по 1/3 частині кожний свідоцтво про право власності на житло, копія 28).
В ніч з 03.07.2020 року на 04.03.2020 року у квартирі АДРЕСА_2 відбулася аварія внутрішнього квартирного трубопроводу холодного водопостачання, внаслідок чого відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 . Вказані обставини визнаються сторонами, а тому не підлягають доказуванню.
07.07.2020 року було складено акт залиття квартири АДРЕСА_1 комісією у складі менеджерів з домоуправління ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (копія т.с. 1 а.с. 7-8). При цьому, у матеріалах справи міститься три різні документи, які мають назву акт залиття квартири від 07.07.2020 року (копії т.с. 1 а.с. 91-95), які частково відрізняються між собою. З пояснень позивача, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач неодноразово просив ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» привести акти у відповідність до вимог законодавства.
Проте, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що у всіх трьох актах під час обстеження було виявлено пошкодження квартири – сліди залиття патьоків та плям, подекуди з частковим відшаруванням шпалер; на стіні на якій відбулося залиття, розташовані кухонні меблі (шафи), спостерігається намокання та часткове здуття та розшарування поверхневого шару меблів, які є незмінними у кожному акті, а тому у цій частині не викликають сумнівів у суду.
Щодо відсутності підпису відповідача ОСОБА_1 та її відмови підписати вказаний акт, суд першої інстанції позбавлений був можливості встановити вказані обставини, оскільки сторонами не надано належних доказів на підтвердження своєї позиції.
При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що при проведенні обстеження 07.07.2020 року відповідач ОСОБА_1  була присутня у квартирі позивачів разом з працівником ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», що підтверджується дослідженим у суді першої інстанції відеозаписом (диск а.с. 132). 
Заяву представника відповідача щодо визнання диску недопустимим доказам (т.с. 1 а.с. 158-159) з огляду на те, що він не підписаний електронно цифровим підписом, суд першої інстанції правильно поставився критично.
Оскільки, нормами ЦПК України не встановлено таких вимог, крім того у судовому засіданні при перегляді відеозапису судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_1  підтвердила, що 07.07.2020 року дійсно відбувалися події, зафіксовані на відеозапису, який робив безпосередньо позивач  ОСОБА_5  на власний мобільний телефон. За таких обставин, у суду першої інстанції правильно не було підстав для сумнівів щодо достовірності вказаного доказу.
Згідно із звітом №02-08-2020 про визначення ринкової вартості заподіяної шкоди квартири АДРЕСА_1 від 05.08.2020 року (копія т.с. 1 а.с. 9-28) вартість заподіяної шкоди у результаті підтоплення квартири складає 19968,00 грн. (суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_11 , сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №792/18 від 16.10.2018 року).
Представником відповідачів подано заяву про визнання вказаного звіту недостовірним та неналежним доказом (т.с. 1 а.с. 156-157), оскільки на стор. 18, п. 3.4 звіту зазначено, що земельна ділянка, на якій розташований об`єкт оцінки, знаходиться на лівому, корінному березі Дніпра. Оскільки квартира АДРЕСА_1 знаходиться на правому березі Дніпра, представник відповідачів вважає, що звіт було зроблено на зовсім інший об`єкт нерухомості.
Суд першої інстанції правильно критично оцінив вказану заяву представника відповідачів ОСОБА_4 , оскільки у звіті чітко вказаний об`єкт оцінки: квартира АДРЕСА_1 , оцінювачу надані правовстановлюючі документи та технічний паспорт саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить позивачам. За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що помилка у зазначенні лівого/правого берегу Дніпра не може ставити від сумнів увесь звіт про оцінку.
Щодо відсутності повного тексту вказаного звіту, то судом першої інстанції у судовому засіданні було досліджено оригінал вказаного звіту у повному обсязі, при цьому відповідач та її представник також мали можливість ознайомитися зі змістом вказаного документу.
Згідно із вказаним звітом вартість заподіяної шкоди позивачів визначалась за правилом «вартість матеріального збитку визначається як сума відновлюваного ремонту», тобто при оцінці збитків було оцінено обсяг та вартість робіт для приведення кухні в належний стан, тому суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги зауваження відповідача щодо відсутності інформації у звіті про тип меблів, марки меблі та її вартості, марки шпалер та її вартості, типу стелі, марки пластику яким була облаштована кухня позивачів.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Положеннями ст. 319 ЦК України (ч. ч. 1, 2, 4, 5) передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.
Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб.
Згідно з п 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.1992 року №572 (зі змінами від 24.01.2006 року №45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.
При цьому, положеннями ч.3 ст.386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України однієї із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодовувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.
Відповідно до частини другої статті ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За таких обставин, враховуючи, що сторонами не оспорюється сам факт заподіяння шкоди майну позивачів, приймаючи наявність у справі належного та допустимого доказу щодо вартості відновлюваного ремонту майна позивачів на загальну суму 19968,00 грн. (т.с. 1 а.с. 9-10) та витрат, пов`язаних із залиттям в сумі 3800,00 грн., з яких послуги оцінювача – 3000,00 грн., вартість послуг (квитанція, копія т.с. 1 а.с. 29) із складання акту залиття – 800,00 грн. (дублікат квитанції, копія т.с. 1 а.с. 30), який відповідачами належними, допустимими доказами у цій справі не спростований, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги позивачів у цій справі підлягають задоволенню у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги відповідачів  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  в особі представника ОСОБА_4  є такими, що дублюють доводи їх заперечень проти позову позивачів у суді першої інстанції у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідачів у цій справі, яку вони та їх представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачами позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). 
Підстави для звільнення від доказування відповідачів  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. 
Відповідачі та їх представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивачів та, відповідно, у спростування останнього у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідачів.
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідачів апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат позивачів, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді судового збору. 
Вирішення судом першої інстанції питання про судові витрати позивачів, пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, вирішене додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2021 року (т.с. 1 а.с. 199-201), яке станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом не було предметом апеляційного оскарження у цій справі та, відповідно, апеляційним судом не переглядалось. Проте, може бути переглянуто у подальшому апеляційним судом у порядку, передбаченому ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі відмови відповідачам у задоволенні їх вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, останні не мають права на компенсацію за рахунок позивачів у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 18.01.2022 року.
Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.