ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 січня 2022 року           справа №360/5359/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року (повне судове рішення складено 08 листопада 2021 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/5359/21 (суддя в І інстанції Шембелян В.С.) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування,

                                                           УСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - Управління) звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - Відділ), у якому просив суд  визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Відділу від 20.09.2021 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні ВП № 62823432 (далі – Спірна постанова).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.08.2020 постановою державного виконавця Відділу відкрито виконавче провадження № 62823432 з примусового виконання виконавчого листа № 360/361/20, виданого 14.04.2020 Луганським окружним адміністративним судом про зобов`язання Управління виплатити ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за вислугу років в за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року. 
Листами від 27.08.2020 № 1200-010301-8/17469 та від 27.10.2020 №1200-010301-6/23490 позивач повідомив відповідача про те, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі № 360/361/20 Управлінням нарахована ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за вислугу років за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року у розмірі 13 310,91 грн, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № 1203005418. 01.12.2020 здійснено виплату за один місяць в сумі 4436,97 грн на звернення до негайного виконання у межах виплати пенсії за один місяць. 
Згідно з положенням абзацу двадцятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (у редакції, чинній з 30 серпня 2019 року), суми пенсій, які не виплачені за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Тому, суми пенсії ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2018 року по 30 вересня 2018 року у розмірі 8873,94 грн обліковані в Управлінні та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На теперішній час такий порядок відсутній.
Враховуючи ті обставини, що виконання виконавчого листа № 360/361/20 залежало не тільки від боржника, а й від надходження відповідних коштів до органів Пенсійного фонду України з Державного бюджету України, позивач вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для винесення постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100 грн.
Зважаючи на вищевикладене, Управління вважало, що Спірна постанова не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, відповідно, є протиправною та підлягає скасуванню.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву. Апелянт наголошує, що виконання рішення суду у справі № 360/361/20 залежить не тільки від дій позивача, а й від здійснення відповідного фінансування (надходження до нього коштів від Пенсійного фонду України) присуджених за судовим рішенням пенсійних виплат.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
За даними КП “Діловодство спеціалізованого суду” у справі № 360/361/20 рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 позов ОСОБА_1 до Управління про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за вислугу років за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року. 
Зобов`язано Управління виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за вислугу років за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року. Рішення суду допущено до негайного виконання в межах виплати суми пенсії за 1 місяць (а.с.65-70).
Рішення суду від 25 лютого 2020 року у справі №360/361/20 набрало законної сили 27 березня 2020 року.
14 квітня 2020 року по справі №360/361/20 видано виконавчий лист (а.с.43-44).
За заявою стягувача від 14 серпня 2020 року заступником начальника Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62823432, якою боржнику встановлено строк для виконання рішення протягом 10 робочих днів (а.с.46).
Листом 27.08.2020 за №1200-010301-8/17469, що надійшов до державного виконавця 31.08.2020, Управління повідомило, що пенсія ОСОБА_1 за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року у розмірі 13310,91 грн облікована в Управлінні та буде виплачена на умовах окремого порядку (Кабінету Міністрів України (постанова Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637). Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 360/361/20 фактично виконано у повному обсязі (а.с.51-53).
16 жовтня 2020 року за № 11705 держаним виконавцем винесено вимогу відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою Управління мало надати інформацію щодо повного та фактичного виконання вищевказаного рішення суду; інформацію щодо стану виконання рішення суду, а у разі невиконання надати обґрунтоване пояснення, чому вказане рішення суду не може бути виконано (а.с.56-57).
Листом від 27.10.2020 за №1200-010301-6/23490, що надійшов до державного виконавця 30.10.2020, Управління повідомило, що ОСОБА_1 нарахована заборгованість з пенсії за вислугу років за період з 01.07.2018 до 30.09.2018 у розмірі 13 310,91 грн, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № 1203005418. Тому, суми пенсії ОСОБА_1 обліковані в Головному управлінні та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (а.с.58-60).
Матеріали справи містять розрахунок заборгованості з пенсії за вислугу років за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року, заборгованість за 3 місяці складає суму у розмірі 13 310,91 грн. В самому розрахунку зазначено, що він здійснений пенсійним органом 06.09.2018 у зв`язку з поновленням пенсії ОСОБА_1 (а.с.9).
Отже відсутні підстави вважати, що такий перерахунок здійснено саме на виконання рішення суду від 25 лютого 2020 року у справі № 360/361/20.
Також в матеріалах справи наявний витяг з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 ,  в якому є відомості про те, що 01.12.2020 йому на виконання рішення суду, що допущене до негайного виконання, виплачено суму заборгованості за липень 2018 року в сумі 4436,97 грн (а.с.13).
Отже, рішення суду від 25 лютого 2020 року у справі № 360/361/20, що набрало законної сили 27 березня 2020 року, в частині, що була допущена до негайного виконання, фактично виконано пенсійним органом лише 01.12.2020.
Спірною постановою відповідача від 24 вересня 2021 року ВП №62823432, за невиконання рішення суду накладено на Управління штраф у розмірі 5100,00 грн (а.с.63).
Вирішуючи справу по суті заявлених вимог, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем не вжито всіх заходів з метою виконання рішення суду у справі № 360/361/20. Встановлені обставини в їх сукупності свідчать про невиконання позивачем судового рішення, яке набрало законної сили, за відсутності поважних причин.
З такими висновками не може погодитись колегія суддів, з огляду на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною першою статті 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Згідно з частинами першою, другою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Згідно із статтею 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З вищевикладеного слідує, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Згідно з пунктом 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486 (далі - Положення), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі – управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі – Фонд).
Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі – головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.
Відповідно до пункту 4 Положення управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду (підпункт 3); призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства (підпункт 7); забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункт 8).
Згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 «Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсій у 2019 році» фінансування пенсійних виплат здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України.
Так, судами з наявних письмових доказів встановлено, що листами від 27.08.2020 № 1200-010301-8/17469 та від 27.10.2020 №1200-010301-6/23490 позивач повідомив відповідача про те, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі № 360/361/20 Управлінням нарахована ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за вислугу років за період з 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року у розмірі 13 310,91 грн, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № 1203005418. 01.12.2020 здійснено виплату за один місяць в сумі 4436,97 грн на звернення до негайного виконання у межах виплати пенсії за один місяць. 
Одночасно позивачем було повідомлено, що заборгованість за період за 01 липня 2018 року по 30 вересня 2018 року нарахована та включена до загальної потреби в коштах, проте не виплачена.
Тобто, станом на час винесення відповідачем оскаржуваної постанови про накладення штрафу, судове рішення в добровільному порядку боржником належним чином не виконано.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що посилання позивача у даній справі на норми Постанови № 637, якою визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ, є неприпустимими, оскільки Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами, а Постанова № 637, жодним чином не поширюється та не врегульовує правовідносини щодо виплати соціальних виплат за судовим рішенням.
Проте, мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні позовних вимог тим, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження направлення документів до Пенсійного фонду України з метою вирішення питання про виділення коштів, поза увагою місцевого суду залишено наступне.
Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (далі - Порядок № 649) боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України. Боржником є орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення (п. 2 Порядку № 649).
Пунктом 4 Порядку № 649 черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.
Відповідно до п.5 Порядку № 649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України:
документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника;
копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа;
розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.
Отже, з огляду на зазначені пункти Порядку № 649, саме позивач подає до ПФУ документи, відповідно до п. 5 Порядку № 649, на підстави яких приймається рішення про виділення коштів для виплати.
Отже, невиконання судового рішення в частини виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення боржника на проведення таких виплат, яке здійснюється Пенсійним фондом України (головним розпорядником бюджетних коштів), не може вважатися невиконанням рішення без поважних причин. У такому випадку накладення штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. 
Таку правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 71834551).
Крім того, на зазначеній судовій практиці акцентував увагу Верховний Суд при вирішенні питання про наявність підстав для відкриття провадження за поданням Кіровоградського окружного адміністративного суду про розгляд Верховним Судом як зразкової адміністративної справи за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу як зразкової, за наслідками розгляду якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження у цій справі та розгляді її як зразкової від 16.07.2019 у справі № 811/1469/18.
У вказаній ухвалі Верховний Суд зазначив: «Верховний Суд України у своїх постановах (справи № 21-1044а15, № 21-2630а15, № 21-5118а15, № 804/5081/13-а) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів».
Постановою правління Пенсійного фонду України від 26.08.2018 № 20-1 затверджено Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі – Порядок № 20-1).
Відповідно до п.3 Порядку № 649, Порядок № 20-1 визначає процедуру функціонування реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, та внесення інформації до нього.
Згідно п. Порядку № 20-1 реєстр ведеться в електронному вигляді державною мовою.
В матеріалах справи міститься екрана форма з програмного забезпечення органів Пенсійного фонду України ІКІС ПФУ щодо реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, з якого вбачається, що рішення суду у справі № 360/361/19 внесено до такого реєстру 25.02.2020, реєстраційний номер РС 410292 (а.с.4).
Також матеріали справи містять розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою. 
Такий розрахунок також надсилався до Відділу примусового виконання рішень (а.с.60-61).
Відтак, на переконання колегії суддів, наведене свідчить про вчинення дій на отримання фінансування для виконання судового рішення на момент накладення штрафу та в межах спірних правовідносин підтверджує факт невиконання судового рішення за наявності поважних причин, що виключає наявність підстав для накладення штрафу.
При цьому колегія суддів зазначає, що діюче законодавство не передбачає необхідності позивачу повторно, або неодноразово, або періодично подавати документи для внесення інформації до вказаного вище реєстру задля виконання рішення суду, що є визначальним для встановлення факту вини в невиконанні такого судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення про відмову у задоволені позовних вимог.
Отже, апеляційний суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування винесеної відповідачем постанови від 20.09.2021 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні ВП № 62823432.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції на виконання положень ст. 317 КАС України та прийняти нове, про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. 
З огляду за те, що вимоги позивача задоволені, витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 2270,00 грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 3405,00 грн. підлягають стягненню в повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в загальному розмірі 5675,00 грн.
Керуючись статтями 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області – задовольнити.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі № 360/5359/21 – скасувати.
Прийняти нову постанову.
Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову від 20.09.2021 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні ВП № 62823432.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Єгорова, буд. 22, код ЄДРПОУ 43315445) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9, код ЄДРПОУ 21782461) судові витрати в сумі 5675,00 (п`яти тисяч шістсот сімдесяти п`яти) гривень.
Повне судове рішення – 25 січня 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                 А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук