Номер провадження: 22-ц/813/7435/21 
Номер справи місцевого суду: 947/35417/20
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,
                        
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Коваленко О.Б. 16 лютого 2021 рокуу м. Одеса, -
встановила:

У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 08 червня2017 року у розмірі 11 352,96 гривень.
Представник позивача посилався на те, що 08 червня 2017 року відповідач ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписав заяву №б/н. Відповідач отримав кредитну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився?до 1500 грн. Відповідач станом на 14 жовтня 2020 року мав заборгованість у розмірі 11 352,96 гривень, яка складається із: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 370,01 гривень; заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 6 370,01 гривень; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2 322,74 грн; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - у розмірі 2660,21 грн.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» було відмовлено.
В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що: кредитний договір відноситься до дрібних побутових правочинів, які можуть вчинятися неповнолітньою особою без згоди батьків; банком було змінено кредитний ліміту з нульового значення до 1 500 грн. після досягнення позивачем повноліття.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, 08 червня 2017 року відповідач ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписав заяву №б/н. Отримав кредитну картку.
Судом вірно встановлено, що 08 червня 2017 року - у день підписання анкети-заяви та отримання кредитної картки, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був неповнолітньою особою. 
Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 203 ч. 2 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; ст.34 ч 1 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття)
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Комерційним Банком «Приватбанк» було укладено кредитний договір з особою, яка не мала повної цивільної дієздатності, на підставі чого у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.
Крім того, колегія суддів зауважує, що у частинах першій, другій статті 222 ЦК України передбачено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.
Згідно частини першої статті 221 ЦК України правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року у справі № 607/4359/15-ц (провадження № 61-29442св18) зазначено, що: «відповідно до статті 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього кодексу. Вказаний правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Частиною першою статті 221 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. Батьки позивача, дізнавшись про вчинення угоди № 106 від 01 вересня 2007 року, протягом одного місяця не заявили претензії позивачу. Тобто, в силу приписів частини першої статті 221 ЦК України, вказаний правочин вважається ними схваленим».
Тлумачення статті 222 ЦК України свідчить, що:
- правочин, який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника, конструюється як оспорюваний;
- правочин, який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника, може бути схвалений;
- схвалення правочину, вчиненого неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, має місце, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні правочину. Тобто схвалення правочину припускається, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник, довідавшись про правочин, не заявили претензію іншій стороні;
- по своїй суті схвалення правочину виключає можливість задоволення позову про визнання правочину, вчиненого неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника, недійсним.
У справі, що переглядається, АТ КБ «ПриватБанк» не довів, що батьки (усиновлювачі) чи піклувальник позичальника, дізнавшись про вчинення останнім правочину, не заявили претензії банку.
Вказане кореспондується із правовим висновком, зробленим Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 303/5942/17.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що: кредитний договір відноситься до дрібних побутових правочинів, які можуть вчинятися неповнолітньою особою без згоди батьків; банком було змінено кредитний ліміту з нульового значення до 1 500 грн. після досягнення позивачем повноліття.
Колегія суддів зауважує, що характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов`язок позичальника регулярно і в обов`язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту, не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому, відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників.
Оскільки ОСОБА_1 уклав кредитний договір із АТ КБ «ПриватБанк» у віці 17 років без згоди батьків та органу опіки та піклування, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, то вказаний кредитний договір не відповідає вимогам частини другої статті 203 ЦК України.
Крім того, безпідставними є доводи банку щодо зміни кредитного ліміту з нульового значення до 1 500 грн. після досягнення позивачем повноліття, оскільки незалежно від часу надання банком кредитних коштів за даним договором, підставою відповідальності за ним є передусім умови письмового правочину, дійсність яких можлива лише від самого початку дії договору, а не внаслідок додержання певної умови, жодної із яких сторонами додатково не передбачено.
Інші докази та обставини, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк» у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, - 
постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 29 грудня 2021 року.
                                       
Судді Одеського апеляційного суду                                        С.О. Погорєлова

О.В. Таварткіладзе

О.В. Князюк