ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«23» грудня 2021 року
м. Харків
справа № 635/9313/19
провадження № 22ц/818/5075/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
учасники справи: 
позивач – Моторне (транспортне) страхове бюро України,
відповідач – ОСОБА_1 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 червня 2021 року в складі судді Березовської І.В. 
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу.

Позовна заява мотивована тим, що 30 листопада 2017 року в Харківській області, смт Пісочин по вулиці Санаторній, біля будинку № 46, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «SEAT IBIZA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «КАМАЗ-55111», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Вказав, що за результатами вказаної дорожньо-транспортної пригоди на відповідача за порушення пункту 13.3  Правил дорожнього руху  України складено протокол про адміністративне правопорушення.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнані винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та на них накладено стягнення у вигляді штрафу по 340,00 гривень на кожного.
Зазначив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «SEAT IBIZA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був пошкоджений, внаслідок чого його власнику завдано матеріальних збитків.

Вказав, що станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 

Зазначив, що для визначення розміру матеріального збитку, завданого автомобілю «SEAT IBIZA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та послуг з врегулювання справи № 46478, він надав відповідне доручення Акціонерному товариству «СГ «ТАС». Звітом про оцінку № 1986 від 24 січня 2018 року встановлено, що вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ, завданого власнику автомобілю «SEAT IBIZA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 157 109,33 грн. За послуги товариства він поніс витрати в розмірі 1300,00 грн.

Вказав, що зазначена шкода відповідачем особисто потерпілому не відшкодована.

05 грудня 2017 року ОСОБА_2 подав йому повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, та 30 травня 2018 року - заяву про відшкодування шкоди.

Зазначив, що на підставі наказу № 10143 від 02 листопада 2018 року ним відшкодовано ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 68 343,22 грн, а тому у нього виникло право зворотної вимоги до винної особи – ОСОБА_1 .

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати, пов`язані зі здійсненням регламентної виплати потерпілому в розмірі 68 343,22 грн, витрати, понесені на проведення дослідження колісного транспортного засобу та збір документів у розмірі 1300,00 грн, судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 червня 2021 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України - задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 на його користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 68 343,22 грн, витрати, понесені на проведення дослідження колісного транспортного засобу та збір документів, у сумі 1300,00 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 1921,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, не надав належної оцінки доказам у справі, не врахував того, що справу про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строку накладення стягнення. Вину жодного з водіїв не встановлено. У цій справі суд теж не встановив його вину у спричиненні шкоди, а також не перевірив вину другого водія ОСОБА_2 . Тягар доказування вини лежав не лише на ньому, а й на позивачеві, оскільки дорожньо-транспортна пригода скоєна за участі двох транспортних засобів і кожна сторона звинувачує одна одну у порушенні Правил дорожнього руху. МТСБУ може відшкодувати шкоду лише потерпілій особі, тому мав відмовити у виплаті ОСОБА_2 . 

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 липня 2021 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) – Кругова С.С., суддів колегії – Маміна О.В., Пилипчук Н.П.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 20 липня 2021 року витребувано справу з суду першої інстанції.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 13 серпня 2021 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

17 та 24 вересня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшли письмові пояснення, в яких вказав, що перед здійсненням регламентної виплати враховано, що провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо обох водіїв закрито з нереабілітуючих підстав, тобто, наявна обопільна вина, тому, розмір виплати на користь ОСОБА_2 зменшений вдвічі. Зазначив, що судова практика, на яку посилається апелянт, не є релевантною у спірних правовідносинах. 
Протоколом автоматизованого  розподілу судової справи між  суддями від 04  жовтня 2021 року справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) – Бурлака І.В., суддів колегії – Хорошевський О.М., Яцина В.Б., та ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, тому Моторне (транспортне) страхове бюро України, яке виплатило страхове відшкодування ОСОБА_2 , має право зворотної вимоги до відповідача як винної особи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 листопада 2017 року приблизно о 08 годині 10 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «SEAT IBIZA», державний номерний знак НОМЕР_3 , по вулиці Санаторній, № 46, в смт Пісочин Харківського району Харківської області, при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем «КАМАЗ-55111», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №026074.

Також, 30 листопада 2017 року приблизно о 08 годині 10 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «КАМАЗ-55111», державний номерний знак НОМЕР_2 , по вулиці Санаторній, № 46, в смт Пісочин Харківського району Харківської області, при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем «SEAT IBIZA», державний номерний знак НОМЕР_3 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №026075.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  статтею 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн, стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 352, 40 грн; ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн, стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн (а. с. 5).
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 28 лютого 2018 року постанову Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2018 року скасовано, матеріали справи про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повернуто начальнику Люботинського відділення поліції Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області для усунення вказаних в постанові недоліків, і, після належного оформлення, направлення для розгляду до Харківського районного суду Харківської області (а. с. 67-72).

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 та у справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення (а. с. 73-74).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована не була.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «SEAT IBIZA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був пошкоджений, внаслідок чого його власнику ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , завдано матеріальних збитків (а. с. 23).

Як вбачається зі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №1986 від 24 січня 2018 року загальний розмір шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, власнику автомобіля «SEAT IBIZA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 157 109,33 грн з ПДВ. За складання звіту Моторним (транспортним) страховим бюро України сплачено 1300,00 грн, що підтверджується рахунком № 199 від 14 червня 2018 року, актом виконаних робіт, платіжним дорученням № 910152 від 13 липня 2018 року (а. с. 6, 7, 8, 9-27).

05 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 28).

30 травня 2018 року ОСОБА_2 надав до Моторного (транспортного) страхового бюро України заяву про відшкодування шкоди (а. с. 29).

На підставі наказу № 10143 від 02 листопада 2018 року Моторним (транспортним) страховим бюро України відшкодовано ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 68 343,22 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1013624 від 05 листопада 2018 року (а. с. 30, 31).

У вересні 2019 року Моторним (транспортним) страховим бюро України направлено ОСОБА_1 претензію про відшкодування шкоди у порядку регресу у розмірі 69 643,22 грн (а. с. 32-33).

Відповідно до  статті 1187 ЦК України  шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі  статтею 1188 ЦК України  шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії завдавача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому, вина у завданні шкоди згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі   № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі  № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших. 
 
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

За правилами статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Моторному (транспортному) страховому бюро України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями Моторного (транспортного) страхового бюро України є зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункт 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 41.4 статті 41 Закону передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин події, за якими може бути проведена регламентна виплата.

Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2019 року у справі №521/10891/15 (провадження №61-26689св18) дійшов висновку про те, що на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це випливає із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим, в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України, так і за змістом статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

Так, суброгація регулюється  статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України.

Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Судувід 04 липня 2018 року в справі №910/2603/17 (провадження №12-134гс18).

Як встановлено судом Моторним (транспортним) страховим бюро України сплачено власнику автомобіля «SEAT IBIZA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 регламентну виплату у розмірі 68 343,22 грн, у зв`язку з пошкодженням його автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась за його участі та участі транспортного засобу «КАМАЗ-55111», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , цивільна відповідальність якого не була застрахована. Сплата страхового відшкодування, а також вартість послуг зі складання звіту про визначення вартості матеріального збитку встановлені судом та підтверджені матеріалами справи.

Враховуючи, що законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) страховим бюро України на відшкодування шкоди особі, потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді, в порядку регресу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 68 343,22 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що у ході розгляду справи про адміністративне правопорушення вину жодного з водіїв не встановлено; у цій справі суд також не встановив його вину у спричиненні шкоди, не перевірив вину другого водія ОСОБА_2 ; що тягар доказування вини лежав не лише на ньому, а й на позивачеві, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася за участі двох транспортних засобів, і кожна сторона звинувачує одна одну у порушенні Правил дорожнього руху; що Моторне (транспортне) страхове бюро України може відшкодувати шкоду лише потерпілій особі, тому мав відмовити у виплаті ОСОБА_2 , судова колегія відхиляє, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення було визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, обох водіїв: і ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 .

У подальшому зазначену постанову суду скасовано постановою Апеляційного суду Харківської області від 28 лютого 2018 року, та матеріали справи про адміністративне правопорушення повернуто начальнику Люботинського відділення поліції Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області для усунення недоліків.

Після цього постановою Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення.

При цьому, суд встановив, що 30 листопада 2017 року приблизно о 08 годині 10 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «КАМАЗ-55111», державний номерний знак НОМЕР_2 , по вулиці Санаторній, № 46, в смт Пісочин Харківського району Харківської області, при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем «SEAT IBIZA», державний номерний знак НОМЕР_3 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Суд кваліфікував дії водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП та закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП - за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених частиною 2 статті 38 цього Кодексу.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц.

Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення (висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 383/846/18).

Отже, той факт, що відповідача   ОСОБА_1  не було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, не є підставою для звільнення його від цивільної відповідальності, оскільки провадження у справі закрито з не реабілітуючих підстав, а у зв`язку з пропуском строку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо відсутності його вини у дорожньо-транспортній пригоді. Протокол про адміністративне правопорушення від 30 листопада 2017 року щодо ОСОБА_1 не оскаржувався. Клопотань про призначення судової автотехнічної експертизи від нього не надходило. 

Крім того, незважаючи на отримання механічних пошкоджень також і його автомобілем, про що зазначено у протоколах та судових рішеннях у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не ставив вимог про виплату йому відшкодування.

Пунктом 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що Моторним (транспортним) страховим бюро України обґрунтовано та на законних підставах виплачено  ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 68 343,22 грн з урахуванням того, що розмір заподіяної шкоди, визначеної у звіті про визначення вартості матеріального збитку, підлягає поділу на кількість осіб, сукупними діями яких заподіяно неподільну шкоду. У зв`язку з чим, посилання ОСОБА_1 на не встановлення ступеня його вини та вини водія ОСОБА_2 також не заслуговують на увагу. 

За наведених обставин вбачаються правові підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати в порядку регресу витрати Моторного (транспортного) страхового бюро України на виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 .

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат судом апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст.ст.367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 червня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський 

В.Б. Яцина 

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року.