ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/3094/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М., 
розглянувши  у відкритому судовому засіданні  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі №280/3094/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АМБАР ЕКСПОРТ БКВ" до Головного управління ДПС у Запорізькій області  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- 

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “АМБАР ЕКСПОРТ БКВ” звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення від 31.03.2021 за №00048090706.
Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з висновками викладеними у акті перевірки та прийнятим рішенням за результатами проведення позапланової виїзної документальної перевірки. Так висновки відповідача ґрунтуються на тому, що платник податків декларував придбання товарів, які фактично являються товарами невідомого походження, так як відсутнє їх придбання у ланцюгах постачання, однак, лише вказаних підстав не може бути достатньо для такого висновку відповідача. За вищевказаних підстав можливі й інші висновки, не пов`язані із порушенням позивачем норм податкового законодавства. Проте, відповідач, без повного та належного дослідження обставин, що мали місце у господарській діяльності контрагентів позивача, за відсутності будь-яких інших належних доказів, скориставшись лише даними своїх податкових баз та ґрунтуючись на припущеннях, дійшов до необґрунтованого та безпідставного висновку.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та доводам відповідача. Так перевіркою встановлено відсутність реальної можливості реалізації товарів (робіт, послуг) ТОВ “АМБАР ЕКСПОРТ БКВ” з контрагентами - постачальниками ТОВ “АГРО СЛОБОЖАНЩИНА”, ТОВ “АГРАРНИЙ ДІМ ФАВОРИТ”, ТОВ “АНВФ “КРИНИЦЯ”, ТОВ “ЕКСПЕРТ АГРО УКРАЇНА”, а саме відсутність первинних документів, підтверджуючих фінансово-господарські відносини та вирощування зернової продукції контрагентами, документів транспортування, використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача, відсутність у постачальників майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, засобів для транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності. Тому встановити необхідність та дослідити економічну вигоду від отримання вищезазначених товарів та послуг неможливо та не можливо встановити фактичне виконання робіт/послуг, тобто встановлено лише їх документування. Подані документи позивачем, на переконання відповідача, не спростовують висновків податкового органу за результатами проведеної перевірки.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначив, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги просив її задовольнити.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи відзиву, у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, та відзиву, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.
У період з 17.02.2021 по 02.03.2021 контролюючим органом проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ “АМБАР ЕКСПОРТ БКВ”, щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., за результатами якої складено Акт №1851/08-01-07-06/40921939 від 10.03.2021р.
У висновку Акту перевірки №1851/08-01-07-06/40921939 від 10.03.2021 зазначено: “… Документальною позаплановою виїзною перевіркою ТОВ “АМБАР ЕКСПОРТ БКВ”, код за ЄДРПОУ 40921939, встановлено порушення: пп.14.1.36, пп.14.1.181, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України …, що призвело до завищення від`ємного значення з ПДВ за грудень 2020 року, яке включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (р.21), на суму 8264495,00 грн. …”. 
За результатами перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №00048090706 від 31.03.2021, яким позивачу зменшено від`ємне значення по податку на додану вартість на суму 8264495 грн. 00 коп. 
Не погоджуючись з рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов висновку, про обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно,  неправомірності спірного рішення відповідача. Суд зазначив, що позивачем правильно визначено розмір від`ємного значення сум податку на додану вартість за спірними операціями, документально спірні господарські операції підтверджено.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції переглядаючи справу доходить наступних висновків.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПКУкраїни право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до п. 198.7. ст. 198 ПК України, сума від`ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника, що реорганізується шляхом: приєднання, злиття, перетворення, - підлягає перенесенню до складу податкового кредиту правонаступника у наступному періоді після підписання передавального акта відповідно до законодавства; поділу, виділення, - підлягає перенесенню до складу податкового кредиту правонаступника пропорційно до отриманої частки майна згідно з розподільчим балансом у наступному періоді після підписання розподільчого балансу відповідно до законодавства. Таке перенесення здійснюється в разі, якщо сума від`ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника, що реорганізується, підтверджена документальною перевіркою контролюючого органу.
Так у постанові від 16 червня 2020 року у справі №400/987/19 Верховний Суд сформував висновок, відповідно до якого наявність податкової накладної та факт реєстрації податкової накладної в ЄРПН не є єдиною та достатньою підставою, яка надає право платнику податку на додану вартість на віднесення сум сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки таке право виникає за правилами приписів підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у т. ч. при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Зі змісту наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презюмує, що ці документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування. При цьому сама по собі наявність або відсутність окремих документів, так само, як помилки у їх оформленні, не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо фактичний рух активів або зміни в активах відбувся.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми), як один із принципів бухгалтерського обліку, закріплений в статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та відповідає сутності податкового обліку, який відповідно до частини другої статті 3 цього Закону ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" 16.07.1999 № 996-XIV, встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з цієї нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції.
Ступінь деталізації змісту і обсягу господарської операції вищевказаним Законом не встановлено, тому її можуть визначати особи, які відповідають за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. При цьому така деталізація має забезпечити розкриття змісту господарської операції та ідентифікацію активів, зобов`язань, доходів або витрат, з нею пов`язаних.
Надання контролюючому органу належним чином оформлених документів, передбачених правовими нормами, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. 
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть сідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.
Разом з тим,  будь-які документи (у т.ч. договори, накладні, акти, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, то відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Таким чином, для правильного вирішення даного спору підлягає встановленню факт дійсної  поставки позивачу саме цими безпосередніми контрагентами із з`ясуванням обставин щодо реальної наявності у цих постачальників товару фінансових, фізичних та технічних можливостей здійснювати спірні поставки саме цих товарів, їх навантаження/розвантаження, порядку передачі та отримання, оприходування та умов транспортування.
Разом з тим, вимога щодо реальної зміни майнового стану суб`єкта господарювання, кореспондує з положеннями розділів ІІІ, V Податкового кодексу України, якими встановлено порядок формування платниками податків валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість та визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств і податком на додану вартість.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом документальної позапланової виїзної перевірки контролюючим органом, було дотримання позивачем вимог податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість.
За результатами перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем  завищено від`ємне значення  з податку на додану вартість за грудень 2020р., яке включається до складу податкового кредиту  наступного звітного періоду на суму 8264495грн. за результатами господарських операцій з наступними контрагентами: ТОВ “АГРО СЛОБОЖАНЩИНА”, ТОВ “АГРАРНИЙ ДІМ ФАВОРИТ”, ТОВ “АНВФ “КРИНИЦЯ”, ТОВ “ЕКСПЕРТ АГРО УКРАЇНА”.
Так позивачем із зазначеними контрагентами у 2020р. укладено низку договорів поставки товарів – кукурудзи, ячмінь та пшениці.
Щодо господарських взаємовідносин з ТОВ “АНВФ “КРИНИЦЯ”,
Відповідно акту перевірки, позивачем було укладено із зазначеним контрагентом шість договорів поставки кукурудзи врожаю 2020р.: №ЗА/273/11/20 від 10.11.2020, №ЗА/268/10/20 від 13.10.2020., №ЗА/279/11/20 від 19.10.2020, №ЗА/278/11/20 від 18.11.2020, №ЗА/275/11/20 від 11.11.2020, №ЗА/280/11/20 від 25.11.2020. Відповідно до умов договорів, продавець є сільгоспвиробником. (а.с. 22-25 Т1)
Відповідач не спростовує наявність у позивача складських квитанцій, видаткових накладних, податкових накладних, оплату за договорами. 
Зазначає, що контрагент вказав у договорах, що є сільгоспвиробником.
Проте перевіркою встановлено, контрагент позивача не вирощував у 2020р. кукурудзу, про що свідчить звітність підприємства.  Також встановлено, що відповідно до податкової звітності контрагента позивача ТОВ «АНВФ «КРИНИЦЯ», останній придбавав ідентичний товар у інших контрагентів, які також, відповідно звітності не вирощували такий товар та лише по ланцюгу встановлено щодо придбання такого товару проте походження встановити такого не є можливим.
Таким чином колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача, що позивач має лише укладені документи щодо придбання товару.
Посилання позивача, що податковий орган керувався виключно податковою інформацією, є помилковими, оскільки позивачем під час перевірки подавались документи на підтвердження господарських операцій, проте такі були враховані з урахування інформації, що має податковий орган, про що свідчить і акт перевірки.
Щодо господарських взаємовідносин з ТОВ “АГРАРНИЙ ДІМ ФАВОРИТ”.
Відповідно акту перевірки, позивачем було укладено із зазначеним контрагентом чотири договори поставки пшениці м`якої ненасінневої врожаю 2020р.: №ДН015/08/2020 від 31.08.2020р, №ДН014/08/2020 від 31.08.2020р, №ДН022/09/2020 від 04.09.2020р, №ДН024/09/2020 від 11.09.2020р; та три договори поставки соняшнику врожаю 2020р.: №ДН031/09/2020 від 16.09.2020р, №ДН034/09/2020 від 18.09.2020р, №ДН041/09/2020 від 26.09.2020р. Усього за договорами поставки придбання товару  870т.
Відповідач не спростовує наявність у позивача складських квитанцій, видаткових накладних, податкових накладних, оплату за договорами. 
Зазначає, що контрагент вказав у договорах, що придбав продукцію у сільгоспвиробника.
Відповідно до умов укладених договорів зазначено, товар, що постачається придбаний у сільгоспвиробників і на першу вимогу будуть надані підтверджуючі документи.
Позивач на підтвердження таких умов договорів надав інформацію, що такий товар пшениця та соняшник придано у ФГ «Кириченко М» та ФГ «Роспасіївка».
Проте відповідно до поданих документів, доказів щодо  посівних площ, валового збору врожаю, відсутні докази можливості поставити товар у такій кількості.
Крім того, відповідно інформації податкового органу, у ФГ «Кириченко М» відсутні докази подання звітності земельного податку, орендної плати за землю, відсутні докази придбання пшениці та соняшнику, а також декларує прибуток та від`ємне значення у 2020р. 10257грн., 18708грн, відповідно.
Крім того, згідно посівних площ, валового збору ФГ «Роспасіївка» можливість постачання товару у кількості, що визначено договорами не підтверджується.
Щодо подання позивачем доказів щодо постачання товару контрагенту від ФГ «Юг», ТОВ «Форсаж Агро», колегія судів такі відхиляє, оскільки такі не подавались під час перевірки та позивач не зазначав про такі взаємовідносини подаючи документи до перевірки. (а.с. 48-49 Т1)
Щодо господарських взаємовідносин з ТОВ “АГРО СЛОБОЖАНЩИНА”.
Відповідно акту перевірки, позивачем було укладено із зазначеним контрагентом чотири договори поставки пшениці м`якої ненасінневої врожаю 2020р.: №ДН013/08/2020 від 31.08.2020р, №ДН036/10/2020 від 12.10.2020р, №ДН037/10/2020 від 15.10.2020р, №ДН015/08/2020 від 31.08.2020р, і один договір  поставки кукурудзи врожаю 2020р.: №ДН040/10/2020 від 21.10.2020р.
Так, перевіркою встановлено, що зареєстровано податкові накладні щодо поставки 958,32т пшениці.
Відповідач не спростовує наявність у позивача складських квитанцій, видаткових накладних, податкових накладних, оплату за договорами. 
Зазначає, що контрагент вказав у договорах, що придбав продукцію у сільгоспвиробника.
Відповідно до умов укладених договорів зазначено, товар, що постачається придбаний у сільгоспвиробників і на першу вимогу будуть надані  підтверджуючі документи.
Позивач на підтвердження таких умов договорів надав інформацію до перевірки,  що такий товар придбано у ТОВ «СФ «Рубіжне».
Проте згідно посівних площ, валового збору ТОВ «СФ «Рубіжне» не здійснювало посів за збирання  кукурудзи.
Щодо придбаної контрагентом позивача у вказаного товариства пшениці та постановленої позивачу, то такої, згідно поданих документів поставлено 511,32т., що не відповідає кількості поставленої продукції позивачу, а отже доводи податкового органу, щодо походження товару є вірними.
Щодо посилання позивача, що кукурудза була придбана у ТОВ «Агро-232007» колегія судів такі відхиляє, оскільки такі не подавались під час перевірки та позивач не зазначав про такі взаємовідносини подаючи документи до перевірки. (а.с. 48-49 Т1)
Щодо господарських взаємовідносин з ТОВ “ЕКСПЕРТ АГРО УКРАЇНА”.
Відповідно акту перевірки, позивачем було укладено із зазначеним контрагентом договір поставки ячменю врожаю 2020р.: №ЗА/241/06/20 від 24.06.2020р, та договору поставки пшениці врожаю 2020р.: №ЗА/245/07/20 від 03.07.2020р.
Транспортування товару здійснювалось ТОВ «Європейська Вантажна транспортна компанія» у морський порт, згідно умовам договору.
Відповідач не спростовує наявність у позивача видаткових накладних, податкових накладних, оплату за договорами. 
Зазначає, що контрагент вказав у договорах, що є сільгоспвиробником.
Проте перевіркою встановлено, контрагент позивача не подавав звітності щодо власних або орендованих земель, а отже не вирощував зернові культури.
ТОВ «Європейська Вантажна транспортна компанія» не має зареєстровані транспортні засоби, доказів, що такі є в оренді, матеріали справи також не містять, таким чином доводи податкового органу щодо можливого постачання товару саме таким товариством є вірними. Суду не були надані товарно-транспортні накладні.
Колегія суддів відхиляє посилання позивача на договір про спільну діяльність контрагента позивача з ТОВ «Перемога» укладеного 28.11.2019р., та наявність у такого договорів оренди землі,  оскільки з поданих не можна дійти висновку про наявність і збору урожаю та його поділ у 2020р. між підприємствами, з урахуванням того, що ячмінь культура озима та ярова, а пшениця як правило озима. Звітності ТОВ «Перемога» матеріали справи не містять.
Враховуючи вищезазначене, враховуючи доводи акту перевірки та  подані документи у сукупності містять значні суперечності – обсягів постачання, можливість постачання товару контрагентами по ланцюгу,  неподання певних документів  до перевірки, надає колегії суддів підстави для сумніву у їх достовірності, що в свою чергу свідчить на користь доводів відповідача, що придбання товару відбулось саме у таких контрагентів, та виключає факт реальності проведених господарських операцій.
За даними Єдиного реєстру податкових накладних та податкової звітності, податковим органом встановлено, у розрізі контрагентів позивача та по ланцюгу, зокрема не відображено вирощування, придбання товару, щодо наявності оренди основних засобів, транспортних засобів, оренди земельних ділянок тощо. Також відсутнє придбання товарів (послуг), необхідних для ведення господарської діяльності: посівного матеріалу, добрив, сільськогосподарської техніки.
Таким чином, контролюючим органом, на думку судової колегії, цілком обґрунтовано, з посиланням на податкову інформацію, фактично ставиться під сумнів не тільки факт руху цього товару по ланцюгу, а й взагалі джерела походження придбаної позивачем.
В даному випадку має місце документообіг по спірним господарським операцій без реальних настання наслідків, а наявність документів не можу свідчити про реальність виконання договорів.
Колегія суддів вважає помилковим посилання контролюючого органу на наявність кримінальних проваджень, оскільки відсутні судові рішення у таких. Також є помилковим визначення різновид культури пшениці, оскільки пшениця м`яка має класи. Проте зазначені доводи не спростовують висновків до яких дійшов суд апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст.  315, ст. 317, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі №280/3094/21 – скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.
У задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 31 січня 2022року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак