Справа № 130/2121/20
Провадження № 22-ц/801/2205/2021
Категорія: 77
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року	Справа № 130/2121/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М., 
з участю секретаря судового засідання Француза М. Г., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про визнання незаконним звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за апеляційними скаргами Міністерства соціальної політики України та Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Грушковської Л. Ю. від 12 липня 2021 року.

встановив:

       17 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким просила визнати незаконними підстави дострокового припинення контракту №2 від 16 травня 2019 року, укладеного між нею та Міністерством соціальної політики України, які зазначені в доповідній записці заступника Міністра соціальної політики Музиченка В. В. від 31 липня 2020 року № 83/0/229-20 та в листі Міністерства соціальної політики України від 03 серпня 2020 року № 11109/0/2-20; визнати незаконним звільнення її з посади директора Фонду соціального захисту інвалідів; скасувати наказ Міністерства соціальної політики України від 14 серпня 2020 року № 49кс «Про припинення терміну дії контракту з ОСОБА_1 »; поновити її на посаді директора Фонду соціального захисту інвалідів; допустити рішення суду в частині поновлення на роботі до негайного виконання; стягнути з Фонду соціального захисту інвалідів середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 серпня 2020 року до 15 вересня 2020 року у розмірі 21222 грн 49 к., а також за період з 16 вересня 2020 року до дня ухвалення судом рішення про поновлення на роботі із розрахунку 731 грн 81 к. за кожен день вимушеного прогулу; стягнути з Міністерства соціальної політики України моральну шкоду в розмірі 300000 грн 00 к.
На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 16 травня 2019 року Міністерство соціальної політики України уклало з нею контракт № 2 (далі Контракт), за яким її призначено на посаду директора Фонду соціального захисту інвалідів (далі Фонд) на термін з 16 травня 2019 року по 15 травня 2024 року. 25 серпня 2020 року вона отримала наказ Міністерства соціальної політики України (Мінсоцполітики) від 14 серпня 2020 року № 49кс «Про припинення терміну дії контракту, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП», в якому підставами припинення контракту були зазначені: доповідна записка заступника міністра соціальної політики ОСОБА_2 від 31 липня 2020 року № 83/0/229-20; лист Міністерства соціальної політики України від 03 серпня 2020 № 11109/0/2-20; лист Міністерства соціальної політики України від 03 серпня 2020 № 11292/0/2-20/24. 
Вказувала, що її звільнення з посади директора Фонду відбулось з грубим порушенням вимог законодавства про працю та умов Контракту. Наказ № 49кс не містить пунктів Контракту за невиконання чи неналежне виконання яких відбулося його дострокове припинення, а згідно з підпунктом «а» пункту 5.4. Контракту ОСОБА_1 могла бути звільнена з посади, а цей Контракт розірвано з ініціативи Міністерства соціальної політики України до закінчення терміну його дії у разі систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї цим Контрактом та Положенням про Фонд. При цьому дострокове припинення Контракту відбулось не за цією підставою, що явно свідчить про те, що у Міністерства соціальної політики України не було достатніх доказів та правових обґрунтувань для звільнення саме у зв`язку із систематичним невиконанням ОСОБА_1 трудових обов`язків без поважних причин. Із попередженням про звільнення вона ознайомилася лише 25 серпня 2020 року, тому що з 27 липня 2020 року по 07 серпня 2020 року та з 11 серпня 2020 року по 21 серпня 2020 року перебувала на лікуванні, тим самим була позбавлена можливості своєчасно спростувати підстави достроково припинення контракту. 
Її середньомісячна заробітна плата за 18 робочих днів червня та 15 робочих днів липня 2020 року склала 11823 грн 00 к. та 12326 грн 76 к., відповідно. Таким чином середньоденна заробітна плата становить (11823 грн 00 к. + 13326 грн 76 к.)/(18+15)=731 грн 81 к. на день. До часу вимушеного прогулу ОСОБА_1 включила період, починаючи з 18 серпня 2020 року до дня винесення судом рішення про поновлення на роботі.
Зазначала, що незаконне звільнення в умовах запровадженого в Україні карантину призвело до позбавлення її єдиного джерела доходу і вона як одинока матір залишилась з малолітньою дитиною без засобів до існування. Змушена була позичати гроші на прожиття своє та дитини. Це призвело до негативних переживань та душевних страждань, неможливості вести усталений (звичний) спосіб життя, погіршення його якості, а також до приниження честі, гідності, престижу і репутації, для відновлення яких необхідні значні додаткові зусилля та час.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади директора Фонду соціального захисту інвалідів та скасовано наказ Міністерства соціальної політики України від 14 серпня 2020 року № 49кс «Про припинення терміну дії контракту з ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю з 25 серпня 2020 року. Стягнуто з Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 26 серпня 2020 року до 12 липня 2020 року включно в сумі 160266 грн 39 к. (сума вказана без утримання податку й інших обов`язкових платежів), а також 1602 грн 66 к. судових витрат. Стягнуто з Міністерства соціальної політики України на користь ОСОБА_1 20000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди, а також 908 грн 00 к. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.
Ухвалами цього ж суду від 09 вересня 2021 року виправлені описки, допущені у рішенні суду, зокрема у резолютивній частині рішення зазначено термін, за який підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу – з 26 серпня 2020 року по 12 липня 2021 року, замість 26 серпня 2020 року по 12 липня 2020 року, а також у вступній та резолютивній частинах рішення назву відповідача замість Фонд соціального захисту людей з інвалідністю зазначено – Фонд соціального захисту інвалідів.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наказ першого заступника директора Фонду соціального захисту інвалідів Лущинської Т. від 25 серпня 2020 року № 190-к про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Фонду соціального захисту інвалідів видано неповноважною особою, тому що  лише міністр соціальної політики України призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Мінсоцполітики, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності. У наказі про припинення терміну дії контракту не визначено конкретних умов контракту, які не виконувала чи неналежним чином виконувала ОСОБА_1 , звільнення відбулось без дотримання установленого пунктом 3 частини першої статті 40, статті 149 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) порядку, тому що ОСОБА_1 раніше до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни не притягувалась, від неї не було відібрано письмового пояснення про причини такого порушення, не було враховано ступеню тяжкості вчиненого нею проступку та заподіяної шкоди.
Вимогу позовної заяви про визнання незаконними підстав дострокового припинення контракту № 2 від 16 травня 2019 року, які зазначені в доповідній записці заступника міністра соціальної політики Музиченка В. В. від 31 липня 2020 року № 83/0/229-20 та в листі Мінсоцполітики від 03 серпня 2020 № 11109/0/2-20 суд визнав такою, що не відповідає установленим частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) способам захисту цивільних прав та інтересів, є неефективною для захисту порушеного права ОСОБА_1 . 
Зважаючи на те, що згідно з наказом Фонду соціального захисту інвалідів від 25 серпня 2020 року позивачка звільнена з посади директора Фонду 25 серпня 2020 року, то тривалість вимушеного прогулу слід рахувати з 26 серпня 2020 року, а не 18 серпня 2020 року, як зазначено у позовній заяві.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд визнав обґрунтованими посилання ОСОБА_1 щодо завдання їй достроковим розірванням з нею Контракту без достатньої правової підстави моральної шкоди, яка виявилась у моральних стражданнях та інших негативних явищах, зокрема: у приниженні її честі, гідності, престижу та ділової репутації, як керівника, у порушенні її нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, але враховуючи, що позивачка не надала доказів на підтвердження конкретних обставин, зокрема щодо: проживання однією сім`єю із її малолітньою дочкою, утримання матері та вітчима, які є інвалідами, зміни стану здоров`я, суд, з урахуванням тяжкості вимушених змін у сімейних і виробничих стосунках позивачки, ступеню зниження її престижу, ділової репутації, часу та зусиль, затрачених для відновлення попереднього стану, дійшов висновку про часткове задоволення позову у цій частині в розмірі 20000 грн 00 к.
В апеляційних скаргах Фонд соціального захисту інвалідів та Міністерство соціальної політики України, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги Фонд посилався на те, що суд першої інстанції зробив суперечливий висновок щодо дати звільнення ОСОБА_1 одночасно пославшись на наказ першого заступника міністра соціальної політики України Котика Є. від 14 серпня 2020 року № 49кс, згідно з яким термін дії контракту з ОСОБА_1 припинено з 18 серпня 2020 року та наказ першого заступника Фонду Лущинської Є. від 25 серпня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з 25 серпня 2020 року. Суд, не скасовуючи цього наказу, зробив висновок про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з 26 серпня 2020 року. Зазначив про безпідставність зміни у рішенні назви відповідача з Фонду соціального захисту інвалідів на Фонд соціального захисту людей з інвалідністю, тому що на час ухвалення рішення було чинним положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затверджене наказом Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 року № 129 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 року від 27 березня 2017 року № 477), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2011 року за № 528/19266. Правильне найменування відповідача – Фонд соціального захисту інвалідів підтверджується також даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Апеляційна скарга Міністерства соціальної політики України обґрунтована тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам порушення ОСОБА_1 умов контракту, зокрема щодо неналежного виконання доручень Мінсоцполітики, безпідставно надав перевагу нормам трудового законодавства перед умовами контракту при вирішенні спору. Суд не зазначив критеріїв, з яких виходив при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Оскільки копія листа Мінсоцполітки від 03 серпня 2020 року про попередження ОСОБА_1 про дострокове припинення терміну дії контракту була надана до суду представником позивачки і ним же завірена, суд не мав підстав для висновку про відсутність доказів завчасного її попередження про наступне припинення строку дії контракту. Звертало увагу, що суд поновив ОСОБА_1 на посаді, якої станом на час вирішення спору не існувало – директор Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю. Зазначало, що поновивши ОСОБА_1 на посаді директора Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження керівника органу, уповноваженого на укладання контракту, оскільки фактично змусив його укласти з ОСОБА_1 контракт на нових умовах.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу Мінсоцполітки, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених обставин справи та норм матеріального, якими регулюються правовідносини сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Міністерством соціальної політики України в особі державного секретаря Іванкевича В. В. 16 травня 2019 року був укладений Контракт №2, за яким вона була призначена на посаду директора Фонду соціального захисту інвалідів на термін з 16 травня 2019 року по 15 травня 2024 року. Згідно з наказом державного секретаря Міністерства соціальної політики України Іванкевича В. В. від 16 травня 2019 № 18кс ОСОБА_1 призначена на посаду директора Фонду соціального захисту інвалідів (Т. 2 а. с. 26).
Відповідно до наказу директора Фонду соціального захисту інвалідів від 21 травня 2019 № 127-к ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків директора Фонду соціального захисту інвалідів.
Під час перебування ОСОБА_1 на посаді директора Фонду соціального захисту інвалідів вона до 25 серпня 2020 року отримувала заробітну плату та з квітня 2020 року по червень 2020 року включно – надбавку за високі досягнення у праці, що підтверджується копією довідки про середньомісячну заробітну плату (дохід) від 26 серпня 2020 року № 02/55-1094/10 (Т. 1 а. с.70), копіями листів першого заступника Міністра соціальної політики України Котика Є. від 21 травня 2020 року (Т. 1 а. с.71), від 09 червня 2020 року (Т. 1 а. с.72), від 03 липня 2020 (Т. 1 а. с.73) та розрахунковим листом головного бухгалтера Міністерства соціальної політики України (Т. 2 а. с. 31); копіями листів першого заступника міністра Котика Є. від 21 травня 2020 року, 09 червня 2020 року та 03 липня 2020 року, з яких видно, що Мінсоцполітики погодило встановлення директору Фонду ОСОБА_1 надбавки за високі досягнення у праці на квітень, травень та червень 2020 року у розмірі 30 % від посадового окладу (Т. 1 а. с. 71, 72, 73). За липень 2020 року такої надбавки ОСОБА_1 . Мінсоцполітики не погодило (Т. 1 а. с.74).
Трудові відносини між Міністерством соціальної політики України та директором Фонду соціального захисту інвалідів були припиненні достроково з ініціативи Мінсоцполітики на підставі наказу першого заступника Міністра соціальної політики України Котика Є. від 14 серпня 2020 року № 49кс, за яким термін дії контракту з ОСОБА_1 припинено з 18 серпня 2020 року відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України. Підставами припинення терміну дії контракту зазначені: доповідна записка заступника міністра ОСОБА_2 від 31 липня 2020 року №83/0/229-20 та листи Мінсоцполітики від 03 серпня 2020 року №11109/0/2-20 та №11292/0/2-20/24 (Т. 1 а. с. 33).
У доповідній записці від 31 липня 2020 року заступник міністра Музиченко В. В. доповів міністру соціальної політики України Лазебній М. В. про систематичне невиконання директором Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_1 без поважних причин обов`язків, покладених на неї Контрактом та Положенням про Фонд, а саме: окремими дорученнями Міністра соціальної політики України від 05 лютого 2020 року № 73/0/9-20 та від 22 квітня 2020 року № 191/0/9-20 Фонд зобов`язано забезпечити виконання рекомендацій за результатами внутрішнього аудиту ефективності планування та виконання бюджетної програми КПКВК 2507030 «Заходи із соціальної, трудової та професійної реабілітації осіб з інвалідністю»; невиконана рекомендація щодо приведення положень про структурні підрозділи та посадові інструкції працівників Фонду у відповідність до п.п.3 п. 6 Положення про Фонд в частині визначення функції здійснення контролю за виконанням рішень Мінсоцполітики, умов договору про надання фінансової допомоги, цільової позики та дотацій, у тому числі за фактичною наявністю обладнання та його цільовим використанням, подання Міністерству обґрунтованих пропозицій щодо визначення потреби фінансової допомоги, тощо. Фондом лише з 01 червня 2020 року введено в дію нову структуру, у складі якої наявний самостійний структурний підрозділ – Управління планування та фінансування бюджетних програм, однак, станом на 25 червня 2020 року Положення про зазначене Управління не було затверджено; невиконана рекомендація щодо приведення примірного договору про надання фінансової допомоги у відповідність до нормативно-правових актів у сфері створення/збереження робочих місць за рахунок фінансової допомоги з метою посилення відповідальності підприємств ГООІ, отримувачів такої допомоги, за її нецільове використання та не створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. До Мінсоцполітики на погодження надіслано лише проект наказу Фонду; низка інших рекомендацій була виконана із суттєвим порушенням термінів; належним чином не виконано доручення Міністра від 25 червня 2020 № 302/0/9-20 щодо надання пояснень з приводу прийнятого Фондом рішення про надання особі з інвалідністю ОСОБА_3 фінансової допомоги на безповоротній основі для забезпечення його протезом стегна модульного типу з одновісним вузлом, складовою якого є колінний вузол з електронним керуванням, що належить до виробів підвищеної функціональності за новітніми технологіями. В поясненнях директора Фонду ОСОБА_1 від 03 липня 2020 року не наведено підстав для прийняття такого рішення Львівським територіальним відділенням Фонду та обґрунтувань законності такого рішення; окремим дорученням директора Фонду Сіроштан А. Г. від 08 травня 2020 року № 6 доручено керівникам територіальних відділень Фонду придбати: міжмережевий екран Fortinet FG-60F 10xGE RJ45 ports 7x Internal Ports, 2xWAN Ports, 1xDMZ Port та програмне забезпечення FortiGate-60F I Year Unified (UTM) Protection (24x7 FortiCare plus Application Control, IPS, AV, Web Filtering and Antispam, FortiSandbox Cloud), після придбання яких до 01 червня 2020 року повідомити сектор інформаційних технологій Фонду для подальшого налаштування пристрою. Таке доручення директора Фонду видано всупереч чинного законодавства, оскільки вартість однієї одиниці вказаного обладнання перевищує 6 тис. грн. (без ПДВ) і їх придбання мало б здійснюватися за кодом економічної класифікації видатків 3110 «Придбання обладнання і предметів довгострокового користування» (капітальні видатки) за бюджетною програмою 2507040 «Забезпечення діяльності Фонду соціального захисту інвалідів», які у кошторисі на 2020 рік не були передбачені; на лист першого заступника Міністра Котика Є. Д. щодо надання інформації про стан виконання територіальними відділеннями Фонду вказаного доручення із зазначенням законодавчих підстав такого придбання першим заступником директора Фонду ОСОБА_4 листом від 23 червня 2020 року №02/18-1266/01 надано відповідь з якої вбачається, що дане доручення було спрямоване на «визначення у необхідності придбання відповідного обладнання та програмного забезпечення», але така відповідь не є поясненням по суті і не може розглядатись, як відповідь на поставлені питання; 12 квітня 2019 року до Положення про Фонд внесені зміни, якими приведено у відповідність основні завдання та функції Фонду до норм Положення про централізований банк даних з проблем інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року №1 21. Проте, станом на 28 липня 2020 року перелічені вище функції Фондом не виконуються через неможливість укладення декількох договорів про що зазначає Фонд в листі від 21 лютого 2020 року № 02/18-399/06/01; згідно з даними, що містяться в Централізованому банку даних з проблем інвалідності (далі – ЦБІ) працівнику Фонду ОСОБА_5 було надано роль «Адміністратор», що дає можливість здійснити внесення зазначено інформації; в грудні 2019 року було доопрацьоване програмне забезпечення ЦБІ в частині формування договорів про забезпечення протезно-ортопедичними виробами підвищеної функціональності за новітніми технологіями та технологіями виготовлення, які відсутні в Україні, проте Фонд не виконав своїх зобов`язань; в роботі Фонду мали місце недоліки щодо організації діяльності конкурсної комісії для розгляду конкурсних пропозицій громадських об`єднань осіб з інвалідністю для надання фінансової підтримки за рахунок коштів державного бюджету в 2020 році, а також результатів моніторингу стану виконання (реалізації) програм (проектів, заходів) за роботу якої відповідає Фонд; мали місце недотримання Фондом, як відповідальним виконавцем бюджетної програми КПКВК 2507020 та організатором конкурсу згідно з Порядком проведення конкурсу з визначення програм (проектів, заходів) розроблених інститутами громадянського суспільства для виконання (реалізації) яких надається фінансова підтримка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2011 року №1049, процедур з організації цієї роботи; не виконання доручень Міністерства та технічні помилки Фонду при визначенні критеріїв Рейтингу кандидатів з числа представників інститутів громадянського суспільства, наукових установ і фахівців до складу конкурсної комісії для розгляду конкурсних пропозицій громадських об`єднань осіб з інвалідністю для надання фінансової підтримки з державного бюджету та переможців з числа кандидатів створили соціальну напругу серед громадських об`єднань і були підставою для формування негативного іміджу Мінсоцполітики та подачі позовної заяви ОСОБА_6 до Окружного адміністративного суду м. Києва; також було порушено строки підготовки протоколу засідання, рішень конкурсної комісії, яке відбулось 15 липня 2020 року та несвоєчасне розміщення відповідних рішень конкурсної комісії на веб-сайті Фонду – розміщено 22 липня 2020 року замість 20 липня 2020 року; директор Фонду та Голова конкурсної комісії ОСОБА_1 критично сприймала зауваження щодо необхідності належної організації роботи конкурсної комісії в частині надання пропозицій до рішень за результатами засідань, відсутність на сайті Фонду анонсу про засідання конкурсної комісії 22 липня 2020 року, розміщення неповної інформації на Google диску конкурсних пропозицій для можливості ознайомлення членами конкурсної комісії та звинувачувала Мінсоцполітики, в присутності членів конкурсної комісії, у створенні перешкод для ефективної роботи цієї комісії.
Міністру соціальної політики України запропоновано достроково розірвати контракт з ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням нею зобов`язань (Т. 1 а. с. 34 – 38).
03 серпня 2020 року Міністерством соціальної політики України за №11109/0/2-20 зареєстровано лист, адресований директору Фонду ОСОБА_1 , в якому підставами дострокового розірвання контракту № 2 від 16 травня 2019 року зазначено п.п. «ж» п. 5.4. розділу із формулюванням «за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених Контрактом та Положенням про Фонд», на підставі доповідної записки заступника міністра соціальної політики України Музиченка В. В. від 31 липня 2020 року (Т. 1 а. с. 39).
17 серпня 2020 року за №11469/0/2-20/24 Міністерство соціальної політики України зареєструвало лист, адресований Фонду соціального захисту інвалідів про надсилання копії наказу від 14 серпня 2020 року № 49кс «Про припинення терміну дії контракту з ОСОБА_1 » (Т. 2 а. с. 28).
Наказом першого заступника директора Фонду соціального захисту інвалідів Лущинської Т. від 25 серпня 2020 року №190-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора Фонду соціального захисту інвалідів, відповідно пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП (Т. 2 а. с. 30).
Листом директора Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_1 від 10 жовтня 2019 року №02/18-793/06-01 Фонд повідомив Мінсоцполітики про проблемні питання функціонування Централізованого банку даних з проблем інвалідності та надав пропозиції щодо доопрацювання програмного забезпечення (Т. 1 а. с. 57 – 60).
Листом директора Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_1 від 21 лютого 2020 року № 02/18-399/06-01 Фонд в чергове проінформував Мінсоцполітики про виявлення технічної проблеми щодо неможливості укладення декількох договорів з одним підприємством на одну групу виробів та неможливість створення договору на одночасне забезпечення протезно-ортопедичними виробами та післягарантійний ремонт таких виробів та просило сприяти вирішенню порушеного питання на технічному рівні (Т. 1 а. с. 61 – 62).
Листом директора Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_1 від 03 березня 2020 року № 02/18-495/06-02 Фонд на виконання доручень міністра соціальної політики України від 12 лютого 2020 року, від 24 лютого 2020 року, від 27 лютого 2020 року щодо звернення інваліда війни 1-групи в Афганстані, кавалера ордену «Червоної зірки» ОСОБА_3 повідомило Мінсоцполітики про нездійснення Фондом оплати вартості протезно-ортопедичного виробу підвищеної складності для ОСОБА_3 , оскільки розподіл відкритих асигнувань Мінсоцполітики погоджено не було (Т. 1 а. с. 50 – 51).
Листом директора Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_1 від 18 березня 2020 року № 02/18-640/06-02 Фонд повідомив Мінсоцполітики на підставі яких документів Львівським обласним відділенням Фонду було укладено договір від 30 вересня 2019 року № 11/30-19 СП з ТОВ «Ортотех-Сервіс ГмбХ» та обґрунтовано підстави надання фінансової допомоги на безповоротній основі особі з інвалідністю ОСОБА_3 (Т. 1 а. с. 52 – 53).
Листом заступника директора Департаменту інформаційних технологій Міністерства соціальної політики України Шарая О. від 20 березня 2020 року № 3375/0/290-20 повідомлялося, що порушені у листі Фонду від 21 лютого 2020 року № 02/18-399/06-01 питання будуть розглянуті для включення до переліку завдань на доопрацювання програмного забезпечення Централізованого банку даних із проблем інвалідності у 2020 році (Т. 1 а. с. 63).
Листом першого заступника директора Фонду Лущинської Т. від 23 червня 2020 року № 02/18-1266/01 Фонд повідомив Мінсоцполітики про проведену роботу щодо визначення необхідності придбання обладнання та програмного забезпечення (Т. 1 а. с. 56).
Листом першого заступника директора Фонду соціального захисту інвалідів Лущинської Т. від 23 червня 2020 року № 02/18-1272/11 Фонд на виконання рекомендацій, наданих за результатами внутрішнього аудиту ефективності планування та виконання бюджетної програми КПКВК 2507030 «Заходи із соціальної, трудової та професійної реабілітації осіб з інвалідністю» повідомив про введення в дію нової структури у складі якої є самостійний структурний підрозділ – Управління планування та фінансування бюджетних програм; про розроблення проекту наказу про внесення змін до Примірного договору про надання фінансової допомоги на безповоротній основі, затвердженого наказом Фонду від 23 лютого 2018 року № 10; про здійснення комплексу заходів щодо контролю за цільовим та ефективним використанням коштів, наданих підприємству у вигляді фінансової допомоги на створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю; про проведення заходів Фондом щодо повернення до державного бюджету ПОГ «Агропристань» ВГОІ «Велід» коштів у зв`язку з не створенням двох робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та про звернення до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою пор стягнення з вищевказаного підприємства на користь державного бюджету суми нецільового використання бюджетних коштів (Т. 1 а. с. 45 – 49).
Наказом Фонду соціального захисту інвалідів від 01 липня 2020 року № 55 затверджені положення про структурні підрозділи Фонду соціального захисту інвалідів (Т. 1 а. с. 43 – 44).
Листом директора Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_1 від 03 липня 2020 року № 02/18-1329/05-01 повідомлялось про те, що Фонд неодноразово надавав Мінсоцполітики ґрунтовні пояснення з питання протезування ОСОБА_3 протезно-ортопедичним виробом підвищеної складності. Стосовно прийнятого рішення Фонд черговий раз пояснив, що таке рішення було прийнято колегіальною комісією, яку Фонд, як виняток, створив для розгляду документів щодо надання ОСОБА_3 фінансової допомоги на безповоротній основі протезно-ортопедичним виробом підвищеної складності, до складу якої входили представники Мінсоцполітики, УкрНДІпротезування та фахівці протезно-ортопедичних підприємств. Жодним чинним нормативно-правовим актом не визначено перелік комплектувальних виробів, деталей та вузлів, що можуть бути застосовані під час складного протезування, а також граничні ціни на відповідні протезно-ортопедичні вироби. Також Фонд звертав увагу Мінсоцполітики на те, що в 2016 та в 2017 роках ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за вказаною програмою були забезпечені протезами стегна модульного типу з колінним вузлом з електронним керуванням і жодних питань з цього приводу не виникало (Т. 1 а. с. 54 – 55).
Листом першого заступника директора Фонду Лущинської Т. від 27 липня 2020 року № 02/18-1538/03-01 повідомлено, що протокол засідання конкурсної комісії для розгляду конкурсних пропозицій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, для надання фінансової підтримки за рахунок коштів державного бюджету у 2020 році, а також результатів моніторингу стану виконання (реалізації) програм (проектів, заходів) від 15 липня 2020 року № 1 був підписаний присутніми на першому засіданні членами комісії 22 липня 2020 року і цього ж дня відповідні рішення, прийняті конкурсною комісією, були оприлюднені на веб-сайті Фонду, як того вимагає Порядок проведення конкурсу. У зв`язку з несвоєчасною підготовкою протоколу засідання конкурсної комісії від 15 липня 2020 року № 1 та з метою уникнення подібних ситуацій в майбутньому Фондом видано накази від 16 липня 2020 року № 67 «Про внесення змін до наказу Фонду соціального захисту інвалідів від 02 липня 2020 № 59», яким змінено секретаря конкурсної комісії та від 21 липня 2020 року № 146-к «Про неналежне виконання посадових обов`язків» (Т. 1 а. с. 64 – 65).
Листом першого заступника директора Фонду Лущинської Т. від 28 липня 2020 року №02/18-1589/01 Фонд у зв`язку з отриманням доповідної записки державного секретаря Суярка С. М. надав пояснення: щодо виконання окремих доручень міністра соціальної політики України від 05 лютого 2020 року № 43/0/9-20 та від 22 квітня 2020 року № 191/0/9-20 – незважаючи на неодноразові звернення Фонду не надано аудиторський звіт ефективності планування та виконання бюджетної програми КПКВК 2507030 «Заходи із соціальної, трудової та професійної реабілітації осіб з інвалідністю» із відповідними рекомендаціями, які вимагається виконати. Не відповідає дійсності інформація про невиконання рекомендацій про приведення у відповідність до п.п.3 п.6 Положення про Фонд положень про структурні підрозділи, адже після введення в дію нової структури та штатного розпису наказом Фонду від 01 липня 2020 року № 55 «Про затвердження положень про структурні підрозділи Фонду соціального захисту інвалідів» затверджено в числі іншого положення про управління планування та фінансування бюджетних програм, яке містить п.п.3.1.11 п.3.1. розділу 3 «Управління з метою виконання покладених на нього завдань виконує наступні функції: здійснює контроль за виконанням рішень Мінсоцполітики, умов договору про надання фінансової допомоги, цільової позики та дотації, у тому числі за фактичною наявністю обладнання та його цільовим використанням». 23 червня 2020 року Фонд звернувся із проханням погодити проєкт наказу про внесення змін до Примірного договору про надання фінансової допомоги на безповоротній основі, затвердженого наказом Фонду соціального захисту інвалідів від 23 лютого 2018 року №10;
щодо виконання доручення Міністра соціальної політики України від 25 червня 2020 року № 302/0/9-20 стосовно прийнятого Фондом рішення про забезпечення ОСОБА_3 протезом стегна модульного типу з колінним вузлом з електронним керуванням підвищеної функціональності – рішення щодо індивідуального засобу реабілітації та функціональних можливостей особи з інвалідністю (підбір комплектувальних виробів) визначає лікар підприємства за що несе персональну відповідальність. Фонд надає фінансову допомогу на безповоротній основі особам з інвалідністю всіх груп, шляхом оплати протезно-ортопедичним підприємствам вартості технічних засобів реабілітації (протезно-ортопедичних виробів підвищеної складності) на підставі документів передбачених п. 4.7 Наказу Міністерства соціальної політики України від 06 вересня 2010 року № 270 «Про затвердження інструкції з надання фінансової допомоги на поворотній і безповоротній основі та цільової позики за рахунок сум адміністративно-господарських санкцій та пені, що надходять до державного бюджету за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів». Оскільки чинними нормативно-правовими актами не визначено перелік комплектувальних виробів, деталей та вузлів, що повинні застосовуватись під час складного протезування, а також граничних цін на відповідні протезно-ортопедичні вироби, тому жодних законодавчих норм Фондом порушено не було. Рішення про надання фінансової допомоги на безповоротній основі ОСОБА_3 . Фондом не приймалося, натомість до Мінсоцполітики направлено пропозиції до розподілу відкритих асигнувань № 892 від 16 грудня 2019 року за КПКВ 2507030 «Заходи із соціальної, трудової та професійної реабілітації осіб з інвалідністю». Вказані пропозиції не погоджені Мінсоцполітики і в якості підстави для відмови у погоджені зазначено, що у тесті для оцінювання потенційних функціональних можливостей з протезом пацієнта відсутні показання для проведення складного протезування. Однак, форма Тесту не передбачає наявність таких показань, а лише визначає ступінь мобільності особи з інвалідністю. Згідно із тестом ОСОБА_9 , який підписано лікарем, протезистом та пацієнтом, визначено IV ступінь мобільності. Рішення про проведення складного протезування або протезування приймається комісією підприємства з первинного та складного протезування та протезування або клініки УкрНДІпротезування. Згідно з Актом комісії ТОВ «ОРТОТЕХ-СЕРВІС ГМБХ» від 12 вересня 2019 року ОСОБА_3 потребує складного протезування. Про аналогічне Фонд інформував Мінсоцполітики листами від 03 березня 2020 року № 02/18-495/06-02, від 18 березня 2020 року № 02/18-640/06-02 та від 03 липня 2020 № 02/18-1329/05-01;
щодо окремого доручення Фонду від 08 травня 2020 року №6 –доручення було видане з метою створення єдиної корпоративної мережі та забезпечення інформаційної безпеки локальних мереж Фонду. Згідно з цим дорученням вказано на необхідність придбання комп`ютерного обладнання та програмного забезпечення, яке дозволить в умовах протиепідемічних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України, забезпечити сталу роботу та комунікацію центрального апарату Фонду та його територіальних відділень. Доручення виконано частково шляхом узагальнення планово-економічним відділом Фонду пропозицій територіальних відділень Фонду щодо потреби в коштах на 2021 рік для подальшого подання Мінсоцполітики бюджетного запиту на 2021 – 2023 роки. Жодних порушень законодавства це не спричинило (Т. 1 а. с. 66 – 69).
Статтею 43 Конституції України громадянам гарантоване право на працю, а також захист від незаконного звільнення.
Відповідно до частин першої, третьої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Згідно з пунктом 2.5. Контракту уповноважений орган управління з-поміж іншого приймає рішення щодо заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності Директора у випадку порушення ним вимог законодавства та умов цього контракту; звільняє Директора у разі закінчення терміну дії контракту, за угодою сторін та в інших випадках, передбачених трудовим законодавством, а також у випадку порушень Директором вимог законодавства та умов цього контракту; здійснює контроль за цільовим та ефективним використанням бюджетних коштів.
Пунктами 4.1. та 4.2. Контракту установлено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання обов`язків передбачених цим контрактом Сторони несуть відповідальність згідно з законодавством та цим контрактом; спори між сторонами вирішуються в порядку, встановленому законодавством.
Контракт припиняється: а) після закінчення терміну дії контракту; б) достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду; в) до закінчення терміну дії контракту у випадках передбачених п.п. 5.3. і 5.4. цього контракту; г) з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом (пункт 5.2. Контракту).
Відповідно до пункту 5.3. Контракту на вимогу однієї із Сторін контракт може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання Сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.
Директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Уповноваженого органу управління до закінчення терміну його дії, зокрема у разі систематичного невиконання Директором без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим контрактом та Положенням про Фонд; у разі одноразового грубого порушення Директором законодавства чи обов`язків, передбачених цим контрактом, в результаті чого для Фонду настали значні негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи і т.п.); з інших передбачених законодавством підстав (пункт 5.4. Контракту).
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору, зокрема є підстави, передбачені контрактом.
Відповідно до пунктів 16, 17 постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, установлених чинним законодавством. При розірванні контракту з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться на підставі пункту 8 частини 1 статті 36 КЗпП України, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці керівника підприємства.
Пунктами 21, 22 Розділу IV Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №170, установлено, що у разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом. У разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні.
Оскільки підстави для розірвання контракту з ініціативи Уповноваженого органу управління до закінчення терміну його дії, зокрема у разі систематичного невиконання Директором без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим контрактом та Положенням про Фонд відповідають підставам звільнення працівника за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (пункт 3 частини першої статті 40 КЗпП України), то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що звільнення ОСОБА_1 мало відбуватись у порядку та з дотриманням гарантій, установлених чинним законодавством.
Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
У пункті 3 частини першої статті 40 КЗпП України як підставу для розірвання трудового договору визначено систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Як роз`яснено у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
У пункті 22 цієї Постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Зокрема, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, тобто догана чи звільнення відповідно до частини першої статті 147 КЗпП України.
Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті (частини перша – друга статті 147-1 КЗпП України).
Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
До таких висновків прийшов Верховний Суду у постановах від 17 квітня 2019 року, справа № 766/8638/16-ц та від 23 жовтня 2019 року, справа № 415/114/17.
Суд першої інстанції з урахуванням зазначених норм матеріального права, роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та висновків щодо застосування цих норм права, викладених у постановах Верховного Суду, дійшов правильного висновку, що ключовим у вирішенні даного спору є, зокрема встановлення систематичності дисциплінарних проступків.
При цьому, дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку покладається саме на власника або уповноважений ним орган. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.
До такого висновку прийшов Верховний Суду у постанові від 22 липня 2020 року, справа № 554/9493/17.
Установивши, що до ОСОБА_1 не застосовувались дисциплінарні стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, передбачених контрактом та Положенням про Фонд, наказ Мінсоцполітики від 14 серпня 2020 року № 49кс та наказ Фонду соціального захисту інвалідів від 25 серпня 2020 року № 190-к не містять посилання на конкретні умови контракту, які вона не виконувала чи неналежним чином виконувала, їй не пропонувалось надати письмові пояснення щодо виявлених порушень, в матеріалах справи не має належних доказів її повідомлення за два тижні про подальше дострокове припинення з нею контракту, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.
Отже, оскільки ОСОБА_1 була незаконно звільнена з посади директора Фонду соціального захисту інвалідів суд прийшов до правильного висновку про поновлення її на попередній посаді, при цьому законодавча зміна назви Фонду відповідно до Закону України від 01 червня 2021 року № 1499 «Про внесення змін до деяких законів України щодо перейменування Фонду соціального захисту інвалідів і приведення термінології у відповідність із законодавством у сфері соціального захисту осіб з інвалідністю» не має правового значення з огляду на установлену пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України та пунктом 7 частини третьої статті 2 ЦПК України обов`язковість судових рішень як основну засаду судочинства та складову принципу верховенства права (стаття 8 Конституції України).
Щодо доводів апеляційної скарги Фонду про безпідставність стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема через суперечливість висновків суду про час звільнення ОСОБА_1 – 18 серпня 2020 роки згідно з наказом Мінсоцполітики від 14 серпня 2020 року № 49кс «Про припинення терміну дії контракту, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП» та 25 серпня 2020 року відповідно до наказу першого заступника директора Фонду соціального захисту інвалідів Лущинської Т. від 25 серпня 2020 року №190-к, то апеляційний суд виходить із такого.
Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 
Так, суд установив, що оспорюваний наказ Мінсоцполітики «Про припинення терміну дії контракту» виданий 14 серпня 2020 року під час періоду тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , що підтверджується копіями листків непрацездатності серії АДФ №691959 та серії АДФ №565230, а оскільки наказ першого заступника директора Фонду соціального захисту інвалідів Лущинської Т. від 25 серпня 2020 року № 190-к, яким ОСОБА_1 звільнена з посади директора Фонду соціального захисту інвалідів, виданий у перший робочий день після закінчення періоду непрацездатності, то саме ця дата є датою звільнення ОСОБА_1 , з наступного дня після якої підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.
При цьому суд також правильно встановив, що наказ першого заступника директора Фонду соціального захисту інвалідів Лущинської Т. від 25 серпня 2020 року №190-к про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Фонду соціального захисту інвалідів видано неповноважною особою, оскільки згідно з Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України 14 квітня 2011 року № 129 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 27 березня 2017 року № 477) Фонд соціального захисту інвалідів є неприбутковою бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики України, а пункт 12-1 частини другої статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» установлює, що призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства, міністр як керівник міністерства; відповідно до підпункту 13 пункту 10 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, саме міністр призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Мінсоцполітики, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Сама по собі відсутність у судовому рішенні вказівки про визнання незаконним чи скасування цього наказу, обумовлена принципом диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), не може бути перешкодою для застосування ефективного, визначеного законом (частиною першою статті 235 КЗпП України), способу захисту порушеного права працівника на поновлення на роботі у разі звільнення без законної підстави.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, установивши, що внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_1 зазнала моральних страждань та негативних переживань через приниження її честі, гідності, престижу та ділової репутації, як керівника, було порушено її нормальні життєві зав`язки, що обумовлено неможливістю продовжувати активне громадське життя, суд прийшов до правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначив з урахуванням засад розумності, добросовісності і справедливості (пункт 6 статті 3 ЦК України)
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, доводи апеляційної скарги не є істотними, не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а зводяться виключно до переоцінки доказів належно досліджених та оцінених судом першої інстанції.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, –

       п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Міністерства соціальної політики України та Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 липня 2021 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
(Повний текст судового рішення виготовлено 23 грудня 2021 року).

Головуючий                                         О. С. Панасюк

Судді:                                                 Т. Б. Сало        
               
                                                               Т. М. Шемета