ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2022 року	Львів	Справа № 161/21480/21 пров. № А/857/2085/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                 Кушнерика М.П.
суддів                                                                      Мікули О.І., Пліша М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року, прийняте суддею Кирилюк В.Ф. в м.Луцьк, в порядку спрощеного позовного провадження, у справі № 161/21480/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

                                                        встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову серії ДП18 № 462774 від 18 листопада 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його визнано винним за вчинення правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122, ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1 700 грн., а саме, що він 18 листопада 2021 року о 13 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «TOYOTA YARIS», номерний знак НОМЕР_1 , на вул. Карпенка Карого, 2 в м.Луцьк, користувався засобами зв`язку (мобільним телефоном) тримаючи його у руці та при перевірці документів було встановлено, що даний автомобіль не зареєстрований у встановленому порядку, чим порушив п. 2.9 «д», «в» ПДР України. 
Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, оскільки працівником поліції не складався протокол, не надано правової допомоги. Відповідачем не надано доказів вчинення ним порушення правил дорожнього руху та не доведено, що він є суб`єктом відповідальності за користування транспортним засобом, який не реєстрований у встановленому чинним законодавством порядку, оскільки не є власником.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідач належними та допустимими доказами довів суду факт порушення позивачем приписів п. 2.9 «д», «в» ПДР та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм процесуального та матеріального права. 
Апеляційна скарга обгрунтована аналогічними обставинами викладеними в позовній заяві. 
Просить скасувати рішення суду та прийняте нове, яким позов задоволити.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до пункту 3 ч. 1 статті 311 КАС України.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що з оскаржуваної постанови ДП18 № 462774 від 18 листопада 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеної поліцейським взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП Ткачуком І.Г. встановлено, що ОСОБА_1 18 листопада 2021 року о 13 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «TOYOTA YARIS», номерний знак НОМЕР_1 , на вул. Карпенка Карого, 2 в м.Луцьк, користувався засобами зв`язку (мобільним телефоном) тримаючи його у руці та при перевірці документів було встановлено, що даний автомобіль не зареєстрований у встановленому порядку, чим порушив п. 2.9 «д», «в» ПДР України.
У зв`язку з чим його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122, ч. 6 ст. 121 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.
Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).
Пунктами 1.3 та 1.9.ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.
Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
П. 2.9 «в» і «д» ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу; під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).
Згідно з частиною шостою статі 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян -  частина друга статті 122 КУпАП.
За приписами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом встановлено, що і вбачається з нагрудного відеозапису поліцейського DM4235 № 20211118190731001523, № 20211118190853001524 від 18.11.2021 (а.с. 26), позивач був зупинений працівниками поліції та не заперечував, що користувався мобільним телефоном. Однак, в матеріалах справи відсутній належний та допустимий доказ, що позивач користувався мобільним телефоном під час руху, а сам факт визнання не є доказом.
Щодо відсутності у позивача доказів реєстрації транспортного засобу у встановленому порядку, то апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що надані позивачем працівникам поліції і наявні у справі копії доручення ПП «АГРОТЕХЗАХІД» від 18.11.2021 та митної декларації UA204020/2020/261295 на спірний транспортний засіб та його належність ПП «АГРОТЕХЗАХІД» свідчить про використання такого транспортного засобу без належної реєстрації.
Апеляційний суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що йому не надано правової допомоги, оскільки з постанови серії ДП18 № 462774 від 18 листопада 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі не вбачається, що позивач клопотав про таку, хоча був ознайомлений зі своїми правами, про що свідчить особистий підпис. (а.с. 9)             
Колегія суддів зазначає, що положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.
В свою чергу, відповідачем не надано до суду інших доказів, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, викладені в адміністративному позові, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а тому будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія в силу дії презумпції невинуватості, а, відтак, постанова підлягає скасуванню в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, оскільки висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є помилковим.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, враховуючи те, що у справі неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
З наявної у справі квитанції № 0.0.2364747809.1 від 03.12.2021 вбачається сплата позивачем судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454,0 грн. та згідно квитанції № 0.0.2414617519.1 від 13.01.2022 за подання апеляційної скарги в розмірі 992,40 грн., при необхідній 681,0 грн. (454,0*150%).
Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позову, за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП на користь позивача підлягає стягненню 454,0/2 + 681,0/2 = 567,50 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

                                                        постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити частково.
Скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року, у справі № 161/21480/21 та прийняти постанову, якою позов задоволити частково.
Скасувати постанову поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП Ткачука І.Г. серії ДП18 № 462774 від 18 листопада 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП та закрити провадження у справі. 
В решті вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП (вул. Залізнична, 15, м. Луцьк) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) – 567 (п`ятсот шістдесят сім) гривень 50 копійок сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.  

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш