Справа № 127/23787/20
Провадження № 22-ц/801/2547/2021
Категорія: 55
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року	Справа № 127/23787/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача                Ковальчука О. В.,
суддів:                          Сала Т. Б., Якименко М. М., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 28 вересня 2021 року суддею цього суду Бойком В. М., зі складанням його повного тексту 04 жовтня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, мотивуючи його тим, що 11 липня 2017 року приблизно об 11 год. 50 хв. в м. Вінниця по вул. Пирогова, 142, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «FORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «FORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортному засобу «FORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 було завдано механічних пошкоджень, а його власнику ОСОБА_3 - матеріального збитку. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 серпня 2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1465789 від 29 грудня 2016 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі – ПрАТ «УПСК») 
Страховик пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля – ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АК/1465789.
На підставі страхового акту № ОЦ/123/5Ю/17/9518 від 30 січня 2018 року ПАТ «СК «Українська страхова група» (далі – ПрАТ «СК УСГ») було виплачено страхове відшкодування в розмірі 48 039,16 грн ПрАТ «УПСК», у якого з 02 лютого 2018 року виникло право регресної вимоги до відповідача.
З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак заборгованість в добровільному порядку погашена не була. 
01 жовтня 2020 року між ПрАТ «УПСК» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено Договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, зокрема право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у виді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АК/1465789 від 29 грудня 2016 року. 
Пославшись на викладене, ФОП  ОСОБА_1 просив суду стягнути зі ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 48039,16 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2021 року позов задоволено, стягнуто зі ОСОБА_2  на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 48 039, 16 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погодившись із ухваленим рішенням відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з моменту дорожньо-транспортної пригоди відповідачем не було повідомлено страховика про неї у встановлений Законом строк, на підставі ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати позивачу завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого страхового відшкодування за Полісом № АК/1465789.
Із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 серпня 2017 року у справі №127/15230/17 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень на користь держави (т. 1, а. с. 123).
З цієї постанови видно, що 11 липня 2017 року близько 11:50 год. водій ОСОБА_2 в м. Вінниці по вул. Пирогова, 142, керуючи транспортним засобом марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого відбулося пошкодження транспортних засобів.
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1465789 від 29 грудня 2016 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «FORD TRANSIT», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». За умовами вказаного полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам (т. 1, а. с. 105).
Згідно страхового акту № СТОКА-3967 від 11 серпня 2017 року і розрахунку суми страхового відшкодування від 11 серпня 2017 року, складених ПрАТ «СК УСГ», вартість відновлювальних ремонтних робіт (сума страхового відшкодування) транспортного засобу марки «Ford Focus», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 58 246 грн. 99 коп. (т. 1, а.с.132)
11 серпня 2017 року платіжним дорученням № 15884 ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 58 246 грн. 99 коп. (т. 1, а. с.133).
30 жовтня 2017 року страховик пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля FORD, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ПрАТ «СК УСГ» звернулося до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АК/1465789 (т. 1, а. с.106)
На підставі страхового акту № ОЦ/123/510/17/9518 від 30 січня 2018 року ПрАТ «УПСК» було виплачено ПАТ «СК «УСГ» страхове відшкодування в розмірі 48 039,16, що підтверджується платіжним дорученням № 4301 від 02 лютого 2018 року (т. 1, а. с.136)
16 лютого 2018 року ПрАТ «УПСК» звернулося до ОСОБА_2 із претензією про відшкодування збитків в порядку регресу у сумі 48 039,16 грн (т. 1, а. с.137).
01 жовтня 2020 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено Договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АК/1465789 від 29 грудня 2016 року (т. 1, а. с.100-104).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.
Згідно з підпунктом 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов, зокрема, якщо він не повідомив страховика про настання ДТП у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.
У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди (підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.
Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.
Проте, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами і ніким не оспорюється, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, позивач як страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків.
Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, від 22 березня 2017 року в справі № 6-2011цс16 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 355/205/17, провадження № 61-27901св18.
Передбачені підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.
З матеріалів справи встановлено, що факт настання страхового випадку встановлений постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 серпня 2017 року у справі № 127/15230/17, а вартість майнового збитку, завданого відповідачем, визначено у страховому акті № СТОКА-3967 від 11 серпня 2017 року і у розрахунку суми страхового відшкодування від 11 серпня 2017 року. Подія ДТП визнана ПрАТ «УПСК» страховим випадком, що підтверджується платіжним дорученням про добровільну сплату страхового відшкодування.
За таких обставин, факт неповідомлення у цій справі відповідачем страховика про настання страхового випадку, за умови наявності у останнього фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і його обставин за допомогою інших джерел, не призвела до необґрунтованих виплат зі сторони ПрАТ «УПСК», тому суд першої інстанції дійшов помилково висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу.
З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, оскільки факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; ПрАТ «УПСК» його визнало, узгодило із страховиком потерпілого розмір страхового відшкодування та сплатило його, водночас позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відсутність письмового повідомлення відповідача про ДТП призвело до необґрунтованих виплат, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2019 року у справі № 464/9091/15-ц. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, отже рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2021 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до положень ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір, сплачений ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги в розмірі 1261,20 грн стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а судовий збір, сплачений позивачем за подачу позовної заяви залишити за ним.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1  (РНОКПП – НОМЕР_3 ) на користь  ОСОБА_2  (РНОКПП – НОМЕР_4 ) 1261,20 грн сплаченого ним судового збору за подачу до суду апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                            О. В. Ковальчук
Судді :                                               Т. Б. Сало
                                                               М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 23 грудня 2021 року.