П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 400/9113/21	
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання виплатити щорічну разову допомогу до 05 травня за 2020 та 2021 роки, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити щорічну грошову допомогу до 5 травня, зокрема за 2020 рік. Про розмір нарахованої, а відтак і виплаченої йому допомоги позивач дізнався у день її фактичного отримання у травні 2020 року.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо не виплати у 2020 році разової грошової допомоги до 5 травня, зобов`язання виплатити як учаснику бойових дій недоплачену щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік, була повернута позивачеві.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не встановив коли саме позивач дізнався про порушення своїх прав. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що він є учасником бойових дій, та проходив військову службу у зоні проведення АТО.
Апелянт також вказує, що він несвоєчасно отримував та отримує інформацію про порушення своїх прав, оскільки разова грошова допомога надходить на його банківській рахунок без зазначення реквізитів суб`єкта нарахування.
За таких обставин апелянт вважає, що на відміну від пересіченого громадянина, позивач, який є військовослужбовцем, в умовах особливого стану та реальних бойових дій значним чином позбавлений можливості вільно отримувати правову допомогу.
Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що апелянт ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, у зв`язку із чим має право на пільги визначені ст. 12 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII (надалі Закон №3551-XII), в тому числі і на отримання щорічно до 05 травня разової грошової допомоги, яку, за приписами частини 4 статті 17-1 вказаного законом, можливо отримати до тридцятого вересня відповідного року, у разі її не отримання до 05 травня.
Адміністративний позов в цій справі був поданий представником позивача 04 жовтня 2021 року.
Постановляючи ухвалу про повернення позову позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду стосовно позовних вимог за 2020 рік почав свій відлік з 18.07.2020 року та тривав до 18.01.2021 року, а позовна заява, надійшла до суду у жовтні 2021 року, тобто з пропуском шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду, зазначивши, що правова необізнаність позивача не є поважної причиною, та позивач не навів жодної причини, яка об`єктивно унеможливила його звернення до суду в межах шести місяців з дня коли він повинен був дізнатись про порушення своїх прав.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач, окрім іншого, просить зобов`язати відповідача здійснити перерахування та виплату недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону №3551-XII.
Із заяви позивача про поновлення строку для звернення до суду від 13.10.2021 року, наданої на виконання ухвали суду першої інстанції від 11.10.2021 року, вбачається, що позивач не зазначає конкретної дати, коли саме він дізнався про порушення своїх прав.
Апеляційний суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. При цьому особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при зверненні до центра безоплатної правової допомоги за консультацією, або при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
В цьому випадку, апеляційний суд зазначає, що допомога до 5 травня є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги.
Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.
В той же час, апеляційний суд зазначає, що відповідно до статті 17-1 Закону №3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Тобто, Законом № 3551-XII встановлено розумний строк для звернення до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги для отримання її доплати, у разі якщо виплату не здійснено або здійснено в розмірі меншому ніж встановлено Законом.
Отже, враховуючи позицію Верховного Суду у постанові від 06.02.2018 року у справі №607/7919/17, суд першої інстанції в ухвалі від 11.10.2021 року про залишення позовної заяви без руху, правомірно зазначив, що перебіг шестимісячного строку звернення позивача до суду із цим позовом за 2020 рік слід обраховувати з 18.07.2020 року враховуючи приписи Закону України №731-ІХ.
В той же час, до суду позивач звернувся у жовтні 2021 року, тобто з пропуском строку визначеного частиною другою статті 122 КАС України.
Апеляційний суд зазначає, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.
У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 року по справі №240/12017/19, зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
У постанові від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 суд Касаційної інстанції дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
За таких обставин апеляційний суд зазначає, що звернення апелянта до центру надання правової допомоги та складання заяви від 29.03.2021 року не змінює момент, з якого апелянт повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не може бути пов`язана з початком перебігу строку звернення до суду.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного:
1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;
2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин;
3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;
4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;
5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
За таких обставин обґрунтованими можуть бути висновки суду про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, лише за наявності при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.
Апеляційний суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судом пропущеного строку.
Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування приписів КАС України щодо визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а відтак і про повернення позову.
При цьому апеляційний суд зазначає, що саме по собі посилання апелянта та те, що він проходив військову службу у зоні проведення АТО, без зазначення часу та без надання доказів, які підтверджують наявність непереборних обставин (які не залежали від позивача), не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом в цій справі.
Також, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку звернення до суду правова необізнаність, про яку зазначено, як у заяві про поновлення строку, так і в апеляційній скарзі, оскільки Закон № 3551-XII та внесені до нього зміни, були оприлюднені у встановленому порядку в офіційних виданнях, так само як і Рішення КСУ від 27.02.2020 року у справі №3-р/2020 було оприлюднене в офіційному виданні ВРУ «Офіційний вісник України від 03.04.2020 року, (2020 р., № 26, стор. 120, стаття 980, код акта 98619/2020). Таким чином, апелянту, у відповідності до ч. 1 ст. 57 Конституції України, були доведені акти, що визначають права, зокрема і апелянта.
Апеляційна скарга, як і заява про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, не містить обставин, за наявності яких апелянт, як з часу отримання грошової допомоги до 05 травня у 2020 році, так із 18.07.2020 року, був об`єктивно позбавлений можливості вчинити дії, спрямовані на захист своїх прав.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 294, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі №400/9113/21 -  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 27.01.2022 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.