Ухвала
22 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 128/618/21
провадження № 61-2060ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Шемети Т. М., Матківської М. В., Сопруна В. В., від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької районної державної адміністрації, головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, товариства з обмеженою відповідальністю «Вінекс», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору, - Степанівська сільська рада Вінницької району Вінницької області, про визнання незаконним розпорядження, визнання недійсним державного акта, визнання незаконним та недійсним договору земельного сервітуту, зобов`язання вчинити певні дії та скасування державної реєстрації,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , подану та підписану 
ОСОБА_3 , до Вінницької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, товариства з обмеженою відповідальністю «Вінекс» (далі - ТОВ «Вінекс»), ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору, - Степанівська сільська рада Вінницької району Вінницької області, про визнання незаконним розпорядження; визнання недійсним державного акту; визнання незаконним та недійсним договору земельного сервітуту; зобов`язання вчинити певні дії та скасування державної реєстрації, повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 15 березня 2021 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.
03 лютого 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 квітня 2021 року, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу передати до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження.
Касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що судом апеляційної інстанції порушено право заявника на доступ до суду, оскільки суд безпідставно відхилив його клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Вважає, що пенсія не є доходом в розумінні статті 46 Конституції України.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при вирішенні питання про повернення апеляційної скарги є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.
У відповідності до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Частиною другою статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
У відповідності до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати у тому числі якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
З цих же підстав суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 квітня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2021 року залишено без руху та надано строк для сплати судового збору у розмірі 454 грн.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2021 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із тим, що недоліки апеляційної скарги не усунуто, судовий збір не сплачено.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не належить до осіб, зазначених в пункті 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», а надані ним документи не дають підстав для звільнення від сплати судового збору, зокрема не містять інформації про сукупний дохід позивача за попередній рік, що унеможливлює застосування положень статті 8 Закону України «Про судовий збір». 
Апеляційний суд врахував, що позивач у клопотанні про звільнення від сплати судового збору вказав, що отримує пенсію в розмірі 1 980 грн щомісячно, однак доказів цього не надав.
Оскільки ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали суду від 05 квітня 2021 року, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 185, 
357 ЦПК України обґрунтовано визнав неподаною та повернув його апеляційну скаргу.
Доводи заявника про те, що пенсія не має враховуватися при визначенні розміру доходу для вирішення питання про звільнення від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» є помилковими.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким було передбачено до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.
Зміст Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року 
№ 1-р/2018 не дає підстав вважати, що пенсія не повинна враховуватися при обчисленні річного доходу фізичної особи, визначеного для цілей статті 8 Закону України «Про судовий збір».
Крім того Верховний Суд звертає увагу заявника, що згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. 
При цьому положення пункту 1 частини 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.
Так, зокрема в рішеннях у справах «Kniat v. Poland» та «Jedamski and Jedamska v. Poland» ЄСПЛ вказав, що оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища. 
Таким чином, доводи заявника про те, що отримувана ним пенсія не повинна враховуватися при обчисленні річного доходу в контексті статті 8 Закону України «Про судовий збір» є помилковими.
Повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при вирішенні питання про повернення апеляційної скарги є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду 
від 15 квітня 2021 року у справі № 128/618/21 про повернення апеляційної скарги.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                   В. В. Шипович
 
    Є. В. Синельников
 
    С. Ф. Хопта