ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/436/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  19 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуальних актів, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить визнати протиправними та скасувати окремі положення рішень Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві:
1) "ПЕРЕРАХУНОК ПЕНСІЇ - Пенсійна справа №СББ8809-СБУ - Пенсія за вислугу років ОСОБА_1 - Перерахована з: 01 січня 2018 року"
- у частині урахування максимального розміру пенсії.
2) "ПЕРЕРАХУНОК ПЕНСІЇ - Пенсійна справа №СББ8809-СБУ - Пенсія за вислугу років ОСОБА_1 - Перерахована з: 05 березня 2019 року"
- у частині неврахування до основного розміру пенсії розмірів виду підвищення або надбавки до пенсії;
- у частині урахування максимального розміру пенсії;
- у частині виплати щомісячно 50%, 75% від підвищення.
3) "Розрахунок пенсії за вислугу років з 01.12.2020 по пенсійній справі № СББ 8809 для ОСОБА_1 "
- у частині неврахування до основного розміру пенсії розмірів виду підвищення або надбавки до пенсії;
- у частині урахування максимального розміру пенсії.
4) "Розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №СББ 8809 за Дорученням № Д СББ8809/37 Пенсіонер: ОСОБА_1 "
- у частині урахування максимального розміру пенсії.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2021 року провадження у справі закрито.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2020 р. у справі №640/2318/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення ОСОБА_1 відсотку грошового забезпечення до 70% при обчисленні основного розміру пенсії, а також щодо невиплати ОСОБА_1 підвищень до пенсії у 100% розмірі, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 90% розміру відповідних сум грошового забезпечення, без обмеження пенсії максимальним розміром з 01.01.2018.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019 року, з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Як вбачається зі змісту позовної заяви підставою для звернення позивача з даним позовом в межах справи № 640/436/21стало невиконання Головним управлінням ПФУ в м. Києві судового рішення у справі №640/2318/19 від 24.04.2019 у повному обсязі стосовно перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром пенсії.
До того ж, як зазначає позивач, у проведених перерахунках приховано не враховуються до основного розміру пенсії розміри виду підвищення або надбавки до пенсії, а саме у перерахунку числові значення відображено, та до суми вони не враховуються.
Вказане зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції закриваючи провадження у справі виходив з того, що всі питання нарахування та виплати позивачу пенсії, про які позивачем зазначено у позовній заяві по справі №640/436/21, вирішено за результатами розгляду справи №640/2318/19, тоді як заявлені у справі №640/436/21 позовні вимоги стосуються виключно нарахування та виплати позивачу пенсії на виконання вказаного судового рішення. 
Таким чином, на переконання суду першої інстанції, для захисту порушених Головним управлінням ПФУ в м. Києві прав позивача щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2020 року у справі №640/2318/19, позивач не позбавлений можливості в межах адміністративної справи № 640/2318/19 звертатися до суду в порядку ст. ст. 382, 383, 287 КАС України з метою забезпечення виконання рішення суду, яке на його думку виконано неналежним чином.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.
Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Таким чином, оскаржувані позивачем індивідуальні акти були оформлені відповідачем на виконання судового рішення по справі № 640/2318/19, а тому можуть бути оскаржені відповідно до статті 383 КАС України.
Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.
Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Крім того, колегія суддів зауважує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.
За вказаних обставин, колегія суддів зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними окремих положень рішень Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, прийнятих на виконання рішення суду. 
У даному випадку новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але вже на стадії виконання судового рішення.
Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Отже, якщо позивач вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2020 року у справі №640/2318/19, то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов, про що було роз`яснено судом першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваної ухвали.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.
Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, оскільки є постанова суду з того самого фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, що набрала законної сили.
Разом з тим, суд першої інстанції помилково застосував п.1 ч.1 ст.238 КАС України, який в даному випадку не підлягає до застосування. Однак, з огляду на те, що неправильне застосування вказаної норми КАС України не призвело до неправильного вирішення питання, на переконання колегії суддів, вказане не є підставою для скасування спірної ухвали.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що строк, передбачений частиною четвертою статті 383 КАС України, за наявності причин, які можуть бути визнані судом у справі №640/2318/19 поважними, підлягає поновленню, зокрема, з огляду на закриття провадження у справі №640/436/21.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва без змін.
Керуючись ст. ст.  242, 250, 308, 311, 315, 316, 321,  322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                                І.В. Федотов

Судді:                                                                                                     Н.М. Єгорова

                                                                                                              Є.В. Чаку