КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 753/11170/19                                                            Головуючий у суді І інстанції Комаревцева Л.В.
Провадження № 22-ц/824/10666/2021                                            Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
13 грудня 2021 року                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,
 
в с т а н о в и в:
 
У травні 2021 року  ОСОБА_2 в особі свого представника - адвоката Грушки В.І.звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у вищевказаній справі, в якій просив скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 7 червня 2019 року у вигляді арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
На обґрунтування заявлених вимог зазначено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено, проте судами не були скасовані заходи забезпечення позову у даній справі в частині накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_2 , що порушує права заявника та дає підстави для ухвалення додаткового рішення відповідно до вимог статей 158, 270 ЦПК України.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року заяву представника відповідача - адвоката Грушки В.І. про скасування заходів забезпечення позову задоволено.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 7 червня 2019 року у справі № 753/11170/19 (провадження № 2/753/6223/19), шляхом скасування накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 .
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на даний час підстави для забезпечення відпали у зв`язку з розглядом справи по суті та набранням рішення суду про відмову у задоволенні позову законної сили, а тому наявні правові підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував факт того, що у спірній квартирі разом з позивачем проживають його дружина - ОСОБА_3 та малолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який іншого житла в користуванні немає, а тому скасування накладеного арешту на квартиру фактично позбавляє дитину єдиного житла, оскільки в такому випадку відповідач матиме право на відчуження спірної квартири на користь третіх осіб. На даний час існує спір про місце проживання малолітнього ОСОБА_4 в межах справи № 753/11056/21, відтак, на думку позивача, скасування заходів забезпечення позову у даній справі є фактичним дозволом на позбавлення дитини місця проживання.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Грушка В.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і справедливість.
Відзив третьої особи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судом встановлено, що у червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В., в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 1 грудня 2016 року між ним та відповідачем.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 7 червня 2019 року за заявами позивача вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та заборони ОСОБА_2 вчиняти дії направлені на виселення ОСОБА_1 із вказаної квартири.
Постановою Київського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 7 червня 2019 року про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_2 вчиняти дії, направлені на виселення  ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_2 єві скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про залишення без задоволення цих вимог. В решті судове рішення залишено без змін.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 липня 2020 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.
В подальшому, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року - без змін.
Також ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо скасування заходів забезпечення позову відмовлено.
17 травня 2021 року  ОСОБА_2 в особі свого представника - адвоката Грушки В.І.звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі, в якій просив скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 7 червня 2019 року у вигляді арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Питання щодо ухвалення додаткового рішення врегульовано статтею 270 ЦПК України, згідно з частиною першою якої суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
У наведеній правовій нормі міститься виключний перелік умов, за наявності яких суд може ухвалити додаткове рішення. При цьому не зазначення судом у відповідному рішенні про скасування заходів забезпечення позову не є підставою для ухвалення додаткового рішення, оскільки це питання не стосується вирішення певної позовної вимоги та не пов`язане з розглядом спору по суті.
Поряд з цим регламентації інституту забезпечення позову присвячені статті 149-159 ЦПК України.
За змістом статей 149, 150 ЦПК України метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Згідно з частинами першою, четвертою, дев`ятою, десятою статті 158 ЦПК України суд може скасувати забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
За змістом наведеної правової норми, зокрема у випадку відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні повинен зазначити про скасування заходів забезпечення позову. Однак, якщо таке питання не було вирішене, то суд вправі навіть після ухвалення одного із вищезазначених судових рішень (про відмову в позові, про закриття провадження у справі або про залишення заяви без розгляду) постановити ухвалу про скасування раніше вжитих у справі заходів забезпечення позову, причому як з власної ініціативи, так і за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Таким чином, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом шляхом постановлення самостійної ухвали, а не шляхом ухвалення додаткового рішення, що суд першої інстанції врахував, вирішуючи питання про скасування заходів забезпечення позову у цій справі.
Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 10 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Відповідно до статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Отже, суд лише при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вищевказані обставини справи та положення статті 158 ЦПК України врахував та, встановивши, що потреба в забезпеченні позову відпала у зв`язку набранням законної сили рішенням суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, обгрунтовано задовольнив заяву представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову.
Крім того, у даному випадку змінились обставини, що зумовили застосування накладення арешту на спірне нерухоме майно, адже такі заходи були вжиті судами з метою забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а з урахуванням того, що розгляд справи закінчено ухваленням судового рішення суду по суті спору не на користь позивача, подальша їхня дія може призвести до порушення прав відповідача як нинішнього власника квартири, право власності якого не припинено у встановленому порядку.
Посилання апеляційної скарги на те, що у спірній квартирі разом з позивачем проживає, зокрема, його малолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який іншого житла в користуванні немає, а тому скасування накладеного арешту на квартиру фактично позбавляє дитину єдиного житла, відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки житлові права та інтереси дитини у даному випадку не є предметом судового розгляду і, як зазначив сам позивач, спір про місце проживання малолітнього ОСОБА_4 існує в межах іншої справи № 753/11056/21.
Скасування заходів забезпечення позову у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири ніяким чином не зачіпає права, свободи та/або охоронювані законом інтереси дитини, яка, за доводами позивача, має право на користування цим майном, інститут забезпечення позову не є фактичним дозволом на позбавлення дитини місця проживання, а являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. При цьому позивач як законний представник дитини вправі захисти права, свободи та інтереси останньої в будь-яких інший спосіб, передбачений законом.
Таким чином аргументи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при вирішенні питання про скасування заходів забезпечення позову у даній справі порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції щодо задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову у цій справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового забору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                                                          Н.В. Ігнатченко
 
Судді:                                                                                                          С.А. Голуб
 
Д.О. Таргоній