ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2625/21                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Тимошенко В.П.
                                                                                 Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
  Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                            Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Аліменка В.О. 
                                                               Костюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 13.04.2021 №232914 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. 
Не погодившись з рішенням суду, позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та  позовну заяву задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що методика на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісі (осі) транспортного засобу на час прийняття оскаржуваної постанови Мінекономрозвитку не затверджена. Також, апелянт зазначає, що транспортним засобом перевозився сипучий вантаж, який є рухомим під час руху автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що в свою чергу не дає можливості за відсутності відповідної методики зважування з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень. Крім того, апелянт зазначає службовими особами відповідача, на вимогу водія не було надано документів, які б підтверджували проведення повірки зважувального обладнання, а тому, позивач вважає, що такі документи на момент проведення вагового контролю були відсутні, що свідчить про недійсність зважування.
15 листопада 2021 року електронною поштою та 17 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року продовжено строк розгляду справи за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - на 15 (п`ятнадцять) днів.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець - 28.02.2002.
За результатами здійснення 22.03.2021 державними інспекторами Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було виявлено, що о 11 год. 54 хв. на а/д Н-16 39 км.+800 м. ФОП ОСОБА_1 за допомогою водія ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки MAN д.н. НОМЕР_1 , здійснював перевезення вантажу згідно ТТН № 443053 від 22.03.2021 (кукурудза), з перевищенням встановлених законодавством вагових норм понад 20 % без відповідного дозволу на рух автомобільними дорогами України, виданого уповноваженими компетентними станами, а саме: перевищення встановлених п. 22.5 ПДР вагових норм становить 36 %, навантаження по загальній масі становило 54,4 т. при нормативно допустимій 40 т., на одиночну вісь становило 15,45 т. при нормативно допустимій 11 т, на строєну вісь 31,95 т. при нормативно допустимій 22 т., чим порушено вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 22.5 ПДР, про що складено Акт проведення перевірки № 267395 від 22.03.2021.
Водій ОСОБА_2 з Актом проведення перевірки був ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився.
Дана перевірка проводилась державними інспекторами, відповідно до їх службових посвідчень, на підставі направлення на перевірку № 012320 від 17.03.2021 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок.
Листом від 23.03.2020 № 20653/26.4/24-21, ФОП ОСОБА_1 надіслано повідомлення про розгляд справи на 13.04.2021 ( з 09-00 год. до -30 год.). Дане запрошення, згідно тренінгу поштових відправлень, було отримано позивачем 29.03.2021.
Враховуючи те, що параметри транспортного засобу ФОП ОСОБА_1 перевищували нормативи, було складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 027643 від 22.03.2021 та Акт № 044712 від 22.03.2021 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, на підставі яких проведено розрахунок від 22.03.2021 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд в сумі 2020,58 євро.
Постановою Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 13.04.2021 № 232914 про застосування адміністративно-господарського штрафу стягнуто з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 34 000 грн.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).
Відповідно до частини 12 статті 6 Закону № 2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
За приписами частин 1, 4 статті 48 Закону № 2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Згідно  ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08 вересня 2005 року №2862-IV, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до частини 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
За правилами пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
В силу п. 4 Правил №30, рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879).
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м., за висотою від поверхні дороги - 4 м. (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м.), за довжиною - 22 м. (для маршрутних транспортних засобів - 25 м.), фактичну масу понад 40 т. (для контейнеровозів - понад 44 т., на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т.), навантаження на одиночну вісь - 11 т. (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т.), здвоєні осі - 16 т., строєні - 22 т. (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т., здвоєні осі - 18 т., строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т., строєні осі - понад 22 т. або фактичною масою понад 40 т. (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т., строєні осі - понад 24 т. або фактичною масою понад 44 т., а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т.) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.
Положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку №879 визначено, що вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Згідно пункту 3 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №  1567 затверджено Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567).
Нормами п. 21 Порядку №  1567 передбачено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 2021 року посадовими особами Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки була проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 з  напівпричепом BODEX державний номерний знак НОМЕР_2 та проведено зважування.
За результатами перевірки був складений Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22 березня 2021 року № 267395 (а.с. 43).
У вищевказаному Акті зафіксовано, що вагові параметри транспортного засобу перевищували встановлені п. 22.5 ПДР вагові норми, а саме, навантаження по загальній масі становило 54,4 т. при нормативно допустимій 40 т. (що становить 36%), на одиночну вісь становило 15,45 т. при нормативно допустимій 11 т. (що становить 40,45%), на строєну вісь 31,95 т. при нормативно допустимій 22 т. (що становить 45,23%).
Враховуючи те, що параметри транспортного засобу позивача перевищували нормативи більш як на 2 відсотки, він був віднесений до великовагового, про що було складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 027643 від 22.03.2021 та Акт № 044712 від 22.03.2021 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, на підставі яких проведено Розрахунок К-229 від 22.03.2021 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд в сумі 2020,58 евро (а.с 44, 46,47).
За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт начальником Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки прийнято постанову від 13 квітня 2021 року № 232914 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою стягнуто з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 34 000 грн. (а.с. 18).
Апелянт посилається на те, що Методика, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісі (осі) транспортного засобу, на час прийняття оскаржуваної постанови Мінекономрозвитку не затверджена. А, також, апелянт зазначає, що транспортним засобом перевозився сипучий вантаж, який є рухомим під час руху автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що в свою чергу не дає можливості за відсутності відповідної методики зважування з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень.
З даного приводу, слід зазначити наступне.
Так, на момент виникнення спірних правовідносин, відсутня затверджена Мінекономрозвитком методика виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, якою мали б керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.
Водночас, оскільки, за змістом статей 4 і 29 Закону України № 3353-ХІІ, статті 33 Закону № 2862-IV, визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідач, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 22 грудня 2021 року у справі № 420/3371/21, від 09 серпня 2019 року у справі №817/1051/16 та від 08 серпня 2018 року, 03 липня 2019 року у справі №819/1381/16, від 02 серпня 2018 року у справі №820/1420/17.
Твердження апелянта про те, що службовими особами відповідача, на вимогу водія не було надано документів, які б підтверджували проведення повірки зважувального обладнання, а тому, позивач вважає, що такі документи на момент проведення вагового контролю були відсутні, що свідчить про недійсність зважування, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, апелянтом не надано будь-яких допустимих доказів, що водієм транспортного засобу висловлювалася вимога до службових осіб відповідача щодо пред`явлення вказаних документів.
При цьому, відповідачем надано суду копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 40 М 005049 21, чинного до 21 січня 2022 року, згідно якого, прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030 Т-АS2 -PWIA № 402 відповідають вимогам ДСТУ ОІМL R 134-1:2010 (а.с. 55-56).
Доводи апелянта про те, що за наслідками здійснення габаритно-вагового контролю було видано лише чек, зі змісту якого є незрозумілим, якими вагами проводився габаритно-ваговий контроль та чи сертифіковані такі ваги на території України, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, зважування відбувалося за допомогою ваги № 402, що входить вищезазначеного  габаритно-вагового комплексу, що має свідоцтво про повірку
Щодо посилання апелянта на те, що посадовою особою відповідача безпідставно визначено у розділі 7 акта № 044712 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів від 22 березня 2021 року, маршрут рушу село Дем`янці - с. Білозіря, слід зазначити наступне.
Як вказує відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, на момент проведення перевірки, водієм було надано товарно-транспортну накладну № 443053 від 22.03.2021 в якій зазначено пункт навантаження - Дем`янці, пункт розвантаження - м. Черкаси, а не товарно-транспортну накладну № 42 від 22.03.2021, яку позивачем додано до позовної заяви, де пунктом розвантаження вказано с. Білозіря.
Зазначені обставини підтверджуються копією товарно-транспортної накладної № 443053 від 22.03.2021, що була надана відповідачем до суду першої інстанції (а.с. 48).
Посилання апелянта на відсутність в Акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та інших матеріалах перевірки того факту, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем не може бути підставою для скасування постанови, оскільки, даний факт не впливає на суть встановленого порушення та на підстави для притягнення до відповідальності.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що начальником Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки правомірно прийнято постанову від 13 квітня 2021 року № 232914 про застосування адміністративно-господарського штрафу, а тому, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2  ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3  ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315,  316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

   Суддя-доповідач                                                                         Вівдиченко Т.Р.
          
   Судді                                                                                            Аліменко В.О.
                                                                                                  
                                                                                                         Костюк Л.О.