Справа № 2-1408/2008
Провадження № 22-ц/801/2281/2021
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шемета Т.М.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року	Справа № 2-1408/2008	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого : Копаничук С.Г.
Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,
за участю секретаря Очеретної М.Ю., 
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги особи, яка не брала участі в розгляді справи – ОСОБА_3 від 11.05.2021 року та від 27.09.2021 року на заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2008 року, постановлене у приміщенні того ж суду під головуванням судді Шемети Т.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, 

в с т а н о в и в:
У 2008 році ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2008 року визнано житлову квартиру, розташовану по АДРЕСА_1 , позначену на плані літерою «А»,загальною площею 81,4., житловою площею 52, кв.м., загальною вартістю 39 662,50 грн., кладову № 7 у підвалі та 1/8 частини хліва загального використання - спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на кімнату 7-6,площею 11,7 кв.м., кімнату 7-7,площею 13,5 кв.м.,кладову 7-5,площею 1,1 кв.м.,1\2 частину коридору, 7-1,площеюь 5,95 кв.м., лоджію, площею 2,8 кв.м.,кладову №7 у підвалі. Визнано за ОСОБА_2 право власності на кімнату 7-8,площею 19,8 кв. м., кімнату 7-9,площею7 кв.м.,1\2 частину коридору 7-1,площею 5,95 кв.м.,балкон,площею1,8 кв.м.1\8 частину зліва загального користування.
Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на кухню 7-4,площею 8,3 кв. м. ванну, площею 2,5 кв. м., туалет 7-2, площею 1 кв. м., залишивши їх в спільному користуванні .Вирішено питання судових витрат.
11 травня 2021 року особа, яка не брала участі у справі – ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_4 ), що є донькою ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу на зазначене рішення, у якій просить поновити їй строк на його апеляційне оскарження, посилаючись на те, що про рішення суду вона дізналась лише 20 квітня 2021 року, після залучення її третьою особою до участі у справі за позовом мачухи – ОСОБА_1 до Уланівської сільської ради, дружини померлого пасинка ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , діючої в інтересах їх неповнолітнього сина - ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування за правом представлення після смерті сина ОСОБА_8 . 
Зазначила, що оскаржуване нею рішення від 22.12.2008 року впливає на її права, оскільки вона прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька, якому 22.05.2003 року виконкомом Уланівської сільської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 і до неї, як до спадкоємиці, перейшли усі процесуальні права, які належали її покійному батькові. 
Крім того, зазначила, що квартиру було надано на сім`ю, до складу якої входила і ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ),яка на момент приватизації квартири постійно в ній проживала як член сім`ї наймача мала також право, нарівні з батьком, на приватизацію вказаної квартири.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Згідно п.7 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, при вирішенні питання про прийняття до розгляду апеляційної скарги суддя-доповідач повинен перевірити, зокрема, наявність в особи, яка подає апеляційну скаргу, права на апеляційне оскарження судового рішення. Згідно з пунктом 8 - при поданні апеляційної скарги особою, яка не має права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.
Таким чином, ОСОБА_11 повинна довести що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. 
Із обставин, на які вона посилається, та наданих до апеляційної скарги документів не вбачається вирішення судом питань про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_11 .
Так, з матеріалів апеляційної скарги вбачається, що заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2008 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя було визнано житлову квартиру, розташовану по АДРЕСА_1 , загальною площею 81,4., житловою площею 52, кв.м., загальною вартістю 39 662,50 грн, кладову № 7 у відвалі та 1/8 частини хліва загального використанні – спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Рішення суду набрало законної сили 31.12.2008 року. 
Відповідно до довідки Вінницького міського суду від 06 травня 2021 року, вказана цивільна справа №2-1408/2008 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя була знищена у зв`язку із закінчення терміну зберігання.
27.04.2021 року ОСОБА_3 звернулась до Хмільницького міскрайонного суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження №2-1408/2008. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28.04.2021 року було відкрито провадження по вказаній заяві. На час подачі ОСОБА_3 апеляційної скарги від 11.05.2021 року дані про те, що втрачене судове провадження відновлене, відсутні.
06.05.2021 року ОСОБА_3 звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду.
Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області суду від 24.06.2021 року було відновлено втрачене судове провадження Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області у цивільній справі №2-1408/2008 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя: а саме свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 28 січня 2008 року; свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , від 25 червня 2003 року, виданого на підставі рішення виконкому Уланівської сільської ради № 56 від 22 травня 2003 року; інвентаризаційної справи № 308/7 від 25 червня 2003 року, заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду від 22 грудня 2008 року.
Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.08.2021 року заяву ОСОБА_3 залишено без задоволення. Роз`яснено право на оскарження заочного рішення суду в загальному порядку.
27.09.2021 року ОСОБА_3 знову подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вказала, що оскаржуване нею рішення від 22.12.2008 року впливає на її права, оскільки вона прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька, якому 22.05.2003 року виконкомом Уланівської сільської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 і до неї, як до спадкоємиці, перейшли усі процесуальні права, які належали її покійному батькові.
Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційних скарг від 11.05.2021 року та від 27.09.2021 року, апеляційний суд вважає, що апеляційне провадження із вищевказаних скарг підлягають закриттю з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ,а за ст.79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
Згідно  із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 5,6,7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному. Повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, достовірність кожного доказу окремо.
Звертаючись до суду з апеляційними скаргами і стверджуючи, що її права порушені бо вона мала право на приватизацію спірної квартири, ОСОБА_3 не надала суду доказів того, що вказане свідоцтво було видано її батькові ОСОБА_2 саме в результаті її приватизації або викупу, оскільки відповідне рішення і докази цьому в матеріалах справи відсутні. 
Із наданої довідки архівного відділу Хмільницької РДА від 06.04.2021 вбачається, що у документах постійного зберігання рішення виконкому Уланівської сільської ради від 22.05.2003 року №56 , на підставі якого видане вказане свідоцтво, відсутнє а також відсутні матеріали засідань житлової комісії, на підставі яких було прийнято рішення про надання у приватну власність квартири АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 .
З довідки Уланівської сільської ради від 05.04.2021 року вбачається, що немає можливості надати рішення виконкому Уланівської сільської ради від 22.05.2003 року №56 про виділення у власність спірної квартири, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_2 ; житлової комісії при виконкомі Уланівської сільської ради не було і немає.
Твердження ОСОБА_3 про те , що оскаржуване нею рішення від 22.12.2008 року впливає на її права, оскільки вона прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька і до неї, як до спадкоємиці, перейшли усі процесуальні права, які належали її покійному батькові, безпідставні. 
З матеріалів вбачається, що батько ОСОБА_3 – ОСОБА_2 до свої смерті оскаржуване ОСОБА_3 рішення суду не оскаржував. На час ухвалення судом цього рішення, як і на час отримання батьком свідоцтва про права власності на квартиру в 2003 році, ОСОБА_3 , 1983 р.н. являлась повнолітньою, мала повну цивільну дієздатність, проживала у спірній квартирі, могла довідатися про її власника та про порушення свої прав, проте свідоцтво про право власності батька , як і рішення про передачу квартири йому у власність , не оспорювала протягом усього часу їх існування і не оспорює на даний час.
       Тобто, вона не надала жодних доказів того, що оскаржуваним рішенням порушувались її права. 
По-перше, вона не повинна була брати участі у справі про поділ майна подружжя, так як не являється одним із подружжя. По-друге, вона ні на час ухвалення оскаржуваного рішення 22.12.2008 році, ні на час подання апеляційних скарг не надала допустимих, достатніх, достовірних доказів того, що на час постановлення судом оскаржуваного рішення вона мала право власності на квартиру чи на час подання апеляційної скарги – рішення суду про визнання свідоцтва про право власності на квартиру батька частково недійсним і визнання за нею права власності на частку квартири, тобто факту порушення її прав.
Саме по собі надання нею доказу звернення до суду мачухи- ОСОБА_1 з позовом про визнання за нею права власності на 1\4 частку квартири в порядку спадкування після смерті її сина ОСОБА_8 не вказує на факт оспорювання нею, ОСОБА_10 свідоцтва про право власності батька на квартиру, не скасовує його, як правовстановлюючий документ, на підставі якого здійснився поділ майна подружжя. Відтак, підстави вважати її права порушеними оскаржуваним рішенням, відсутні.
Оскільки заявниця, порушені на її думку права на квартиру, захищає шляхом подання апеляційних скарг на рішення суду про поділ майна подружжя, не оспорюючи видане у 2003 році свідоцтво про право власності на квартиру на ім`я батька, що став підставою для поділу, підстав вважати що рішення порушує права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, скаржника ОСОБА_3 , відсутні.
Таким чином, враховуючи те, що заявниця не довела, що суд в оскаржуваному рішенні вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, апеляційні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 від 11.05.2021 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_3 від 27.09.2021 року на заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2008 року слід закрити.
Одночасно, судова колегія звертає увагу, що Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata -остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 3.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п.40).
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).
Таким чином, враховуючи те, що заявниця не довела, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки в оскаржуваному рішенні, а тому апеляційні провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_3 від 11.05.2021 року та від 27.09.2021 року на заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2008 року слід закрити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 352, ст. 357 ЦПК України,

Постановив:
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в розгляді справи – ОСОБА_3 від 11 травня 2021 року на заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2008 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, –закрити.
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в розгляді справи – ОСОБА_3 від 27 вересня 2021 року на заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2008 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, –закрити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                        С.Г. Копаничук 
      Судді:                                                             С.К. Медвецький 

                                                                              В.В.   Оніщук