Номер провадження: 22-ц/813/8034/21 
Номер справи місцевого суду: 521/10766/18
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.
за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Осадчої Ірини Анатоліївни на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива-1», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

                                         В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з ТОВ «НИВА-1» на її користь суму основного боргу у розмірі еквівалентної 20 000 доларів США, у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення судового рішення; стягнути з ТОВ «НИВА-1» 10% річних за користування грошовими коштами за період з 28.01.1998 року по 03.10.2020 року у розмірі 45 391,78 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення судового рішення; 3% річних за порушення грошового зобов`язання з повернення боргу за період з 29.01.2018 року по 03.10.2020 року в розмірі 149 089,38 грн. та інфляційні збитки у сумі 257 296,37 грн. за період з 29.01.2018 року по 03.10.2020 року, посилаючись на порушення відповідачем зобов`язань за договором позики (розписки).
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1  адвокат Осадча Ірина Анатоліївна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення  Малиновського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що  апеляційна скарга    підлягає  залишенню без  задоволення.                                 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції усім зазначеним вимогам відповідає. 
Залишаючи позов  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива-1» без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що: 
- розписка датована 28.01.1998 року, яка містить зобов`язання повернення ТОВ «Нива-1» ОСОБА_1 грошових коштів, підписана від імені підприємства директором ОСОБА_2 та письмова гарантія   ТОВ «Нива-1» датована 28.10.2003 року, підписана директором Васильченком О.Д.  про повернення ОСОБА_1  грошових коштів в сумі 20 000 дол. США під 10 % річних не відповідають даті, яка зазначена в якості дати складання цих документів, оскільки фактично виконані в період лютий 2018 року – серпень 2017 року, коли ОСОБА_2 не перебував на посаді директора підприємства, яку в дійсності обіймав ОСОБА_3 , а органом управління підпримєства є загальні збори учасників;
- відсутні документальні підтвердження, що грошові кошти отримані директором МПСГП «НИВА-1» Васильченком О.Д. на підставі розписки від 28.01.1998 року були оформлені первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність даної операції щодо їх отримання  саме Товариством та одночасно не надані докази про зафіксований факт порушення  МПСГП «НИВА-1» фінансово-касової дисципліни щодо оприбуткування та обліку готівкових грошових коштів, які відповідають розміру грошових коштів, який зазначений у розписці. 
Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що:
- 28.01.1998 року директор МПСГП «НИВА-1» Васильченко О.Д. написав розписку ОСОБА_1 про те, що він, як директор МПСГП «НИВА-1» взяв у неї в борг 20000 доларів США під 10 % річних для будівництва АЗС автозаправної станції за адресою: АДРЕСА_1 . Повернення грошових коштів гарантував здійснити після здачі в експлуатацію АЗС та початку роботи протягом 5 років. (том. 1 а.с. 16);
- 28.01.2003 року директор ТОВ «НИВА-1» Васильченко О.Д., що діє на підставі Статуту та засновницького договору, дав гарантію від ТОВ «НИВА-1» ОСОБА_1 про повернення грошових коштів в розмірі 20 000 доларів США під 10 % річних, взятих під будівництво АЗС 28.01.1998 року, розрахунок буде проведено за рахунок дивідендів від діяльності АЗС. У випадку не повернення грошових коштів з вини засновників ТОВ «НИВА-1» ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до 28.01.2018 року АЗС перейде в приватну власність ОСОБА_1 за борги перед нею. (том 1 а.с. 17);
- ТОВ «НИВА-1» перереєстровано Малиновською райадміністрацією Одеського міськвиконкому 14.09.1999 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , і є повним правонаступником МПСГП «НИВА-1», єдиним засновником якого був ОСОБА_2 ; 
- засновниками ТОВ «НИВА-1» виступили громадяни України ОСОБА_2 (34% статутного капіталу), ОСОБА_3 (33% статутного капіталу), ОСОБА_5 (21% статутного капіталу), ОСОБА_4 (12% статутного капіталу);
- під час реєстрації ТОВ «НИВА-1» був заявлений статутний фонд в сумі 7400 грн., який був сформований грошовими коштами. Майно до статутного фонду ТОВ «НИВА-1» засновниками товариства не вносилося. (т.3 а.с.10- 40);
- рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 27.01.1997 р. № 23 МПСГП «НИВА-1» була виділена земельна ділянка для проектування та будівництва автозаправної станції. Будівництво автозаправної станції було розпочато МПСГП «НИВА-1».(т.1 а.с.60);
- в процесі перетворення МПСГП «НИВА-1» в ТОВ «НИВА-1» до останнього згідно п. 7 ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні», в редакції, яка діяла на той час, перейшли усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства, включаючи майнові права на незавершену будівництвом автозаправну станцію. Завершена будівництвом АЗС була прийнята до експлуатації 23.02.2000 року відповідно до акту держтехкомісії про прийняття до експлуатації. На підставі цього акту, затвердженого розпорядженням Іллічівської райадміністрації Одеського міськвиконкому від 14.03.2000 року №164, ТОВ “НИВА-1” 20.07.2001 року отримало свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 на АЗС на 150 заправок на добу, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради. (том 1 а.с. 149);
-на підставі постанови Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2011 року припинено участь ОСОБА_2 . Цією постановою встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 18.08.2003 року з учасника ТОВ «НИВА-1» ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто борг в сумі 107765 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 10.11.2003 року змінено спосіб виконання рішення суду від 18.08.2003р. та дозволено продаж 34% майна та коштів ТОВ «НИВА-1», які належать ОСОБА_2 . На виконання рішення суду від 18.08.2003 року та ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 10.11.2003 року Одеською філією Спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» 20.02.2004 року було проведені прилюдні торги з реалізації 34% автозаправної станції на 150 заправок на добу, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . з яких майно ТОВ «НИВА-1» пропорційне частці ОСОБА_2 , а саме 34% АЗС було придбано ВАТ «Одеський завод «Строммашина» (том 1 а.с. 78-81, т.3 а.с.56-60);
-постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.02.2011 року у справі за позовом ВАТ ВАТ «Одеський завод «Строммашина» до ТОВ «НИВА-1» про стягнення коштів стягнуто з ТОВ «НИВА-1» на користь позивача 850 000 грн. як грошову компенсацію 34% автозаправної станції, оплату за проведення експертизи у розмірі 6916грн., державне мито у розмірі 8498,80 та витрати на ІТЗ в сумі 116грн. (т.2 а.с.43-48);
- згідно з висновком експерта за результатами проведення фізико-хімічної експертизи № 2972 від 15.05.2020 року, складеного Київською незалежною судово-експертною установою, визначено давність виготовлення гарантії повернення грошових коштів в сумі 20 000 доларів США під 10 % річних, датованої 28.01.2003 року, не відповідає вказаній даті, рукописний текст та підпис в гарантії було виконано в період лютий 2018 року – серпень 2017 року; давність виготовлення розписки, датованої 28.01.1998 року не відповідає вказаній даті, рукописний текст та підпис в розписці було виконано в період лютий 2018 року – серпень 2017 року; рукописні тексти та підписи в розписці та гарантії були виконані після виконання відбитків печаток, тобто, при виготовленні розписки та гарантії в якості «підкладки» використовувались аркуші з наявними на них відбитками печаток, такий спосіб виготовлення документів свідчить про їх виготовлення шляхом монтажу реквізитів; рукописні тексти та підписи в розписці та гарантії не піддавались дії негативних факторів (тепла, вологи, світла, агресивних речовин) з метою штучного зістарення документів. (том 3 а.с. 205-215);
- на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 07.02.2013 року визнано недійсними рішення загальних зборів засновників ТОВ «НИВА-1» від 19.05.2003 року про відсторонення ОСОБА_2 від займаної посади директора ТОВ «НИВА-1». Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора ТОВ «НИВА-1». (том 1 а.с. 69-72);
- відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.10.2018 року ТОВ «НИВА-1» керівником являється (директором) ОСОБА_3 . Органом управління Товариства є Загальні збори.(т.1 а.с.132-137);
- на підставі протоколу № 1/13 від 08.02.2013 року загальних зборів учасників ТОВ «НИВА-1» усунуто ОСОБА_2 від виконання обов`язків директора ТОВ «НИВА-1» з 08.02.2013 року у зв`язку із втратою довіри до нього з боку учасників (власників) ТОВ «НИВА-1». (том 1 а.с. 114-115);
- позивач не погоджуючись з вищезазначеним висновком експертизи № 2972 від 15.05.2020 року, надала до суду Акт експертного аналізу раніше виконаного висновку експерта № 689 від 22.09.2020 року складеного ТОВ Бюро незалежної експертизи «Версія» (ООО Бюро независимой экспертизы «Версия»), яке здійснює свою діяльність в Російській Федерації м. Москва, що за своєю природою є рецензією на наданий висновок експерта, відповідно до якого висновки експертизи не засновані хроматографічному дослідженні підпису і записів, які експерт не проводив в розумінні методики, яка заснована на загально прийнятих нукових практичних даних закону РФ «Про судову експертизу» (том 4 а.с. 105-130).
Колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Встановивши, що додана до позову письмова розписка від 28.01.1998 року складена директором МПСГП «НИВА-1» Васильченком О.Д. про те, що він, як директор МПСГП «НИВА-1» взяв у ОСОБА_1 в борг 20000 доларів США під 10 % річних для будівництва АЗС автозаправної станції за адресою: АДРЕСА_1 , з поверненням грошових коштів на протязі 5 років після здачі в експлуатацію АЗС та початку її роботи, містить рукописний текст і підпис фактично виконані ОСОБА_2 в період лютий 2018 року – серпень 2017 року, а рукописні тексти та підписи в розписці та гарантії були виконані після виконання відбитків печаток, тобто, при виготовленні розписки та гарантії в якості «підкладки» використовувались аркуші з наявними на них відбитками печаток і такий спосіб виготовлення документів свідчить про їх виготовлення шляхом монтажу реквізитів; рукописні тексти та підписи в розписці та гарантії не піддавались дії негативних факторів (тепла, вологи, світла, агресивних речовин) з метою штучного зістарення документів, встановивши, що на час фактичного виконання ОСОБА_2 рукописного тексту та підпису у розписці в період лютий 2018 року – серпень 2017 року, останній не перебував на посаді директора ТОВ «Нива-1», директором якого був ОСОБА_7 , а органом управління даного товариства є загальні збори, встановивши відсутність доказів про те,  що грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, які відповідають розміру коштів заманених у розписці представленій позивачем  були оформлені первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність даної операції щодо їх отримання  саме Товариством та одночасно не надані докази про зафіксований факт порушення  МПСГП «НИВА-1» фінансово-касової дисципліни щодо оприбуткування та обліку готівкових грошових коштів, які відповідають розміру грошових коштів, який зазначений у розписці, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та вірного висновку про недоведеність виникнення у МПСГП «НИВА-1», а на даний час і у ТОВ «Нива-1», зобов`язання з повернення грошових коштів ОСОБА_1 у розмірі 20 000 доларів США.
При цьому суд першої інстанції обгрунтовано виходив з висновку експерта за результатами проведення фізико-хімічної експертизи № 2972 від 15.05.2020 року, складеного Київською незалежною судово-експертною установою та мотивовано відхилив Акт експертного аналізу раніше виконаного висновку експерта № 689 від 22.09.2020 року складеного ТОВ Бюро незалежної експертизи «Версія» (ООО Бюро независимой экспертизы «Версия»), яке здійснює свою діяльність в Російській Федерації м. Москва. 
Суд вірно зазначив, що доданий до справи Акт складеного ТОВ Бюро незалежної експертизи «Версія» (ООО Бюро независимой экспертизы «Версия»), за своєю природою є рецензією на наданий висновок експерта № 2972 від 15.05.2020 року, відповідно до якого висновок експерта № 2972 від 15.05.2020 року щодо давності виконання рукописного тексту та підпису у розписці від 28.01.1998 року та письмовій гарантії від 28.01.2003 року не заснований на хроматографічному дослідженні підпису і записів, які не відповідають методиці заснованій на загальноприйнятих наукових практичних даних відповідно до закону РФ «Про судову експертизу» і обґрунтовано не прийняв даний Акт експертного аналізу раніше виконаного висновку експерта № 689 від 22.09.20 року, як належний та допустимий доказ у розумінні на статті 77, 78 ЦПК України, оскільки здійснений установою та її експертами, які не мають відповідного кваліфікаційного рівня та не проходили підготовку в державних установах Міністерства юстиції України. Окрім іншого, суд вірно зазначив, що складаючи відповідний Акт, дана установа використовувала при його складанні законодавство Російської Федерації, що не відповідає вимогам ст. 23 Закону України «Про судову експертизу» та не узгоджується зп. 1, 2 розділу 1 та п. 1 розділу 2 Порядку проведення рецензування висновків судових експертів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 355/5 від 03.02.2020 року.
Враховуючи наведене висновок суду першої інстанції про залишення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива-1» про стягнення грошових коштів без задоволення відповідає встановленим у справі обставинам і дослідженим доказам і є обґрунтованим та правильним.
Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунт овувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Осадчої Ірини Анатоліївни - залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 29.12.2021 року

Головуючий          О.М. Таварткіладзе 

Судді:         С.О. Погорєлова

О.В. Князюк