Номер провадження: 22-ц/813/5899/21 
Номер справи місцевого суду: 522/10715/18
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 5

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року                                                        м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Чирці Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, ОСОБА_5 , третя особа ТОВ «САНВІТО ПЛЮС» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Санвіто Плюс» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання за свій рахунок відновити зруйнований житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3-14).
04 листопада 2020 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Чернявська Л.М.) в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, ОСОБА_5 , третя особа ТОВ «САНВІТО ПЛЮС» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (т.3 а.с.50-53).
28 грудня 2020 року ОСОБА_1 подала до Приморського районного суду м. Одеси апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2020 року. Апелянт вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалено з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення даної справи. На думку апелянта, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було прийняте державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «ЦЕНТР державної реєстрації», у зв`язку з чим власником домоволодіння стала ОСОБА_4 , є незаконним, оскільки воно суперечить нормам законодавства та положень Договору іпотеки, встановленого для даної процедури. Апелянт мотивує свою скаргу тим, що іпотекодержатель не надсилав Позивачам письмову вимогу про усунення порушення та тим, що Позивачі не були належним чином повідомлені про намір ОСОБА_4 звернути стягнення на предмет іпотеки. Апелянт звертає увагу на те, що спірний будинок підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника. Апелянт просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалити нове, яким скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36661846 від 17 серпня 2017 року. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №21918378 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на нерухоме майно. Визнати за ОСОБА_1 речові права на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Витребувати у ОСОБА_5 та повернути у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 . Поновити строк на апеляційне оскарження (т.3 а.с.68-76).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.
В судовому засіданні 25.11.2021 представник відповідачів заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
При цьому, відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі – Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення. Коли суд приймає рішення щодо сповіщення учасників справи, за потреби він також встановлює, яка саме сторона повинна виконати ту чи іншу процесуальну дію, та визначає строк, у який вона повинна це зробити.
Крім того, апеляційний суд відхилив клопотання представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи з огляду на те, що представник 28.07.2021 вже заявляла клопотання про відкладення розгляду справи та просила відкласти судове засідання на іншу дату з врахуванням її зайнятості. При цьому, представник зазначила, що листопад та грудень 2021 року вільні в її графіку. Тому апеляційний суд ухвалив відкласти судове засідання в справі на 25.11.2021. 
Відповідно до п. 1.2.1 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі – Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) у разі, коли судом дата і час слухання були призначені без узгодження зі сторонами, сторони мають право просити змінити дату слухання у строк не пізніше ніж за 8 днів до дня проведення судового засідання. Після спливу восьмиденного періоду суд має право не задовольняти клопотання щодо перенесення слухання, за винятком випадків наявності поважних причин або настання форс-мажорних обставин, які оцінюються судом в кожному конкретному випадку на підставі відповідних доказів. 
Отже, оскільки дата судового засідання була узгоджена з представником апелянта, однак за два дні до судового засідання, а саме 23.11.2021 представник апелянта повторно подає клопотання аналогічного змісту та форми, апеляційний суд ухвалив слухати справу за відсутності апелянта.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_4 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, було надано повний пакет документів, в тому числі вимога-повідомлення, в якій визначений спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначена сума боргу, яку боржникам запропоновано погасити в тридцятиденний строк та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. При цьому суд першої інстанції відхилив доводи представника позивачів щодо неотримання ними рекомендованих поштових відправлень, так як вони не відповідають обставинам справи та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Доводи представника позивачів щодо відсутності оцінки іпотечного майна, також спростовані матеріалами справи, так як згідно реєстраційної справи, наданої на виконання ухвали суду, ОСОБА_4 державному реєстратору було надано звіт, виконаний ФОП ОСОБА_8 03 серпня 2017 року. Також суд відхилив доводи представника позивачів з посиланням на заборону фактичного стягнення майна з боржників, яке передбачене Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки позивачами не доведено, що спірне житло використовується ними як місце постійного проживання і що у них у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.
Щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень суд зазначив, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача.
Крім іншого, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги про витребування майна від добросовісного набувача пов`язані з вимогами про скасування запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 , тому суд вирішив відмовити в їх задоволенні. Також суд вказав, що позивачі посилаються на те, що спірний будинок є зруйнованим та однією із заявлених вимог вказують на зобов`язання добросовісного набувача відновити його до попереднього стану. При цьому, суд зазначив, що об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилася, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень гл.83 ЦК.
Апеляційний суд надаючи оцінку доводам апеляційної скарги зазначає наступне.

Фактичні обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи 19 квітня 2006 року між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 818/1-06, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 49900 доларів США строком до 18 квітня 2011 року (т. 1, а.с. 20-21).
19 квітня 2006 року між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Задорожнюк В.К., відповідно до якого з метою забезпечення кредитного договору Іпотекодавці (позивачі по справі) передали в іпотеку двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 22-24)..
Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 04 серпня 2006 року № 1900 окремо розташовану одноповерхову будівлю за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається із квартири АДРЕСА_4 було визнано самостійним домоволодінням з самостійною поштовою адресою – АДРЕСА_5 , власником якого в рівних частках були ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_10 .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що юридична адреса спірного нерухомого майна змінювалась. Так, на теперішній час вказане нерухоме майно має адресу: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 26).
16 березня 2016 року між АБ «Порто-Франко» та ТОВ «Альянс Фінанс» був укладений договір про відступлення права вимоги, шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язань, у тому числі і за Кредитним договором № 818/1-06 від 19 квітня 2006 року, укладеним між ПАТ АК «Порто-Франко» та ОСОБА_1 
13 квітня 2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_4 був укладений Договір про відступлення права вимоги, шляхом відступлення права вимоги за іпотечним договором реєстровий номер У-237 та за Кредитним договором № 818/1-06 від 19 квітня 2006 року, укладеним з ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 147-148, 149-150)
Відповідно до п.1.2 договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, розповсюджується в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включають: всі права Іпотекодержателя, що передбачені умовами іпотечного договору; право звернення стягнення на предмети іпотеки у відповідності до іпотечного договору.
09 червня 2016 року ОСОБА_4 на адресу позивачів було направлено вимогу-повідомлення про усунення порушення основного зобов`язання, яким ОСОБА_4 повідомила позивачів про свій намір прийняти у свою власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та про можливість позивачів виконати основне зобов`язання, а саме: повернути заборгованість за кредитним договором № 818/1-06 від 19 квітня 2006 року в сумі 52851 долар США протягом тридцятиденного строку з моменту отримання цієї вимоги-повідомлення, яке було направлено та отримано позивачами, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень № 6502901570741; 6502901570733; 6502901570725, відміткою на самих повідомленнях, засвідчених їх підписами (т. 2, а.с. 102, 115, 116-118).
17 серпня 2017 року державним реєстратором «Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» - Іскровим О.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (т. 2, а.с. 128).
В цей же день, державним реєстратором «Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» - Іскровим О.В. було проведено запис № 21918378 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Для реєстрації за ОСОБА_4 права власності державному реєстратору ОСОБА_11 було надано іпотечний договір, серія та номер: У-237, виданий 19.04.2006 року, видавник ОМНО Приватний нотаріусом Задорожнюк В.К.; договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором, серія та номер: 452, виданий 13.04.2016 року, видавник: ОМНО Приватний нотаріус Задорожнюк В.К.; вимога-повідомлення про усунення порушення основного зобов`язання, виданий 09.06.2016, видавник ОСОБА_4 ; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та опис; звіт ФОП ОСОБА_8 про незалежну оцінку житлового будинку, загальною площею 44,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 103—104, 105-106); копію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 в справі № 522/1674/16 про визнання спірного нерухомого майна з юридичною адресою: АДРЕСА_1 іпотечним майном, а також ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2016 в справі № 2/3249/10 про заміну стягувача на ОСОБА_4 .
На підставі іпотечного застереження за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , про що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зроблено відповідний запис № 21918378.
25 травня 2018 року ОСОБА_4 передала майновий внесок у статутний капітал ТОВ «Санвіто Плюс» у вигляді майна, а саме: житловий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 01 червня 2018 року за актом-приймання передачі.
Згідно витягу від 15.06.2018 року, наданого представником позивача, право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_6 на підставі договорів купівлі-продажу від 11 червня 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що кредитні правовідносини, які склалися за обставинами даної справи, неодноразово були предметом судового розгляду в рамках різних судових справ.
Так, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2010 року в справі № 2-3249/10 було задоволено позов ПАТ АБ «Порто-Франко» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 заборгованість за кредитом в розмірі 422281 грн (т. 1, а.с. 123-124). Вказане рішення в подальшому не оскаржувалось. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2016 в справі № 2-3249/10 було замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ АБ «Порто-Франко» на ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 125).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2013 року в справі № 522/17950/12 буловизнано предметом іпотеки за іпотечним договором від 19 квітня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., за реєстровим номером У-237, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 , що складається у цілому з: 1, 4 - коридори, 2 – кухня, 3 – санвузол, 5, 6 – жилі, загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м. та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 . Звернуто стягнення на предмет іпотеки та виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 із домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 (т. 1, а.с. 126-131).
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27.05.2014 року вищезазначене рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2013 року залишено без змін (т. 1, а.с. 132-135). В подальшому в касаційному порядку вказане рішення не оскаржувалось. 
09.02.2016 Приморським районним судом м. Одеси було роз`яснено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2013 року, відповідно до якого воно є самостійною та окремою підставою для внесення до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області відомостей про відповідну заборону, а також іпотеку стосовно нерухомого майна – житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 . Ухвала набрала законної сили 03 березня 2016 року.
Крім того, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2016 вирішено змінити спосіб виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2013 за виконавчими листами №522/17950/12-ц від 30.09.2013, вказавши, що звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 19 квітня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторією Костянтинівною, за реєстровим номером У-237, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 , що складається у цілому з 1,4 – коридори, 2 – кухня, 3 – санвузол, 5,6 – житлові, загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , є підставою для звернення стягнення на житловий будинок за новою (зміненою) адресою: АДРЕСА_1 , що складається у цілому з 1,4 – коридори, 2 – кухня, 3 – санвузол, 5,6 – житлові, загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 . Також вирішено замінити стягувача з ПАТ АБ «Порто-Франко» на ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 138-139).
Більш того, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2017 ОСОБА_4 були видані дублікати виконавчих листів з виконання рішення від 12.08.2013 в справі № 522/17950/12 та поновлений строк на пред`явлення виконавчих листів до виконання.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2016 року в справі № 522/1674/16 за позовом ОСОБА_4 визнано предметом іпотеки за іпотечним договором від 19 квітня 2006 року окремо розташовану одноповерхову житлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , що складається у цілому з: 1, 4 - коридори, 2 – кухня, 3 – санвузол, 5, 6 – жилі, загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м. та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та встановлено спосіб виконання рішення, зазначивши, що рішення є підставою виникнення обтяження та внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про заборону та іпотеку щодо нерухомого майна: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 140-141). Вказане рішення набрало законної сили та в подальшому не оскаржувалось.
21 листопада 2016 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси в справі № 522/17897/15 виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 з домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 142-143). Рішення набрало законної сили та в подальшому не оскаржувалось.
02 лютого 2017 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси в справі № 522/20014/16 за позовом ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 818/1-06 яка складає 52851 долар США вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки – окремо розташовану одноповерхову житлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу Іпотекодержателем предмету іпотеки будь-якій третій особі-покупцеві за ціною 318150 грн (т. 1, а.с. 144-146). Рішення набрало законної сили 10 квітня 2017 року та в подальшому не оскаржувалось.
Отже, з вище наведеного вбачається, що після укладення договору відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами ОСОБА_4 набула статусу кредитора та вступила на стадію виконання вище зазначених судових рішень в якості стягувача (справи № 2-3249/10, № 522/17950/12). Також новий стягувач звертався до суду з позовами про визнання нерухомого майна іпотечним майно, виселення боржників зі спірного іпотечного майна, звернення стягнення на предмет іпотеки (справи № 522/1674/16, № 522/17897/15, 522/20014/16).
В подальшому, спірне нерухоме майно в різних частках було відчужено 
ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 9007.
Спадкоємцем після його смерті є ОСОБА_5 , яка була залучена судом першої інстанції до участі в справі як правонаступник. 

Оцінка апеляційного суду
Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 вказаного Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.5.1 вказаного Іпотечного договору, іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність.
Тобто, іпотекодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб захисту його прав та звернути стягнення на предмет іпотеки як в судовому, так і в позасудовому порядку. 
За обставинами даної справи стягувач – ОСОБА_4 обрала позасудовий шлях та звернулась до державного реєстратора з необхідним пакетом документів для проведення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно. 
Стягувач надала реєстратору звіт оцінки майна, а також рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, відповідно до яких позивачі отримали вимоги про погашення заборгованості, що підтверджується підписами в зазначених повідомленнях. З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги в частині відсутності оцінки майна, а також відсутності підтверджень відправки/отримання вимог про погашення заборгованості відхиляються апеляційним судом. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт, звертаючись до апеляційного суду зі скаргою на рішення суду першої інстанції ухвалу суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про призначення судової почеркознавчої експертизи в справі не оскаржував.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів ( ч.ч. 1, 4, 5 ст. 83 ЦПК України). 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1,2,3 ст. 89 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1,2,3,4 ст. 12 ЦПК України).
Апеляційний суд зауважує, що позивачу-апелянту був наданий повний обсяг процесуальних прав, передбачених цивільним процесуальним законодавством, апелянт мав достатньо часу на подання відповідного клопотання до апеляційного суду, що, однак, вчинено ним не було, а тому враховуючи диспозитивність та змагальність цивільного процесу, оскільки кожна сторона несе ризик настання/ненастання відповідних наслідків від вчинення/не вчинення нею відповідних процесуальних дій, апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги. 
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно положень ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На час розгляду справи судом апеляційної інстанції вказаний закон втратив свою чинність. Натомість, був прийнятий ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України в щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який врегульовує правовідносини кредитора-боржника шляхом реструктуризації боргу за наявності відповідних умов. Крім того, відповідно до п. 4 розділу ІІ «Перехідні та прикінцеві положення» проведення відповідно до цього Закону реструктуризації зобов`язань, передбачених договором, є підставою для визнання судом відповідно до статті 432 Цивільного процесуального кодексу України таким, що не підлягає виконанню, виконавчого документа, виданого для звернення до виконання рішення суду (ухваленого до дня проведення такої реструктуризації), яким передбачено стягнення грошових коштів та/або звернення стягнення на нерухоме майно. У разі визнання судом з цих підстав зазначеного виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та в разі подання нової позовної заяви стороною справи, в якій було ухвалено рішення про визнання зазначеного виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, таке рішення суду не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України. 
Отже, враховуючи наведене, положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Враховуючи наведене, апеляційний суд частково приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо мораторію на стягнення нерухомого майна та змінює мотивування рішення суду першої інстанції.
Одночасно, апеляційний суд зауважує, що позивачами не було надано доказів, що у них відсутнє будь-яке інше нерухоме майно, окрім спірного, а також що вказане майно є їх місцем постійного проживання. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи містять заяву про вчинення кримінального правопорушення подану представником ОСОБА_1 до СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що 06 червня 2018 року невстановлені особи частково зруйнували стіни спірного будинку, розбили вікна та пошкодили дах. Тобто, спірний будинок є частково зруйнований.
Крім іншого, апеляційний суд зауважує, що питання стягнення заборгованості за кредитним договором № 818/1-06, укладеним 19 квітня 2006 року між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_1 , були предметом судового розгляду з 2010 року. Впродовж тривалого часу, а саме до 2017 року в рамках різних судових справ ухвалювались рішення про стягнення заборгованості за договором, про звернення стягнення на предмет іпотеки, про виселення зі спірного нерухомого майна, які створюють відповідні юридичні наслідки щодо долі спірного нерухомого майна.
Вказані рішення до цього часу є чинними та в подальшому позивачами не оскаржувались. Докази існування вказаних судових рішень містяться в матеріалах цієї справи. Разом з тим, з часу розгляду справи судом першої інстанції жодні дії оскаржити вказані судові рішення позивачами не вчинялись, що, також, характеризує ставлення позивачів до долі спірного нерухомого майна.
Доводи апелянта про відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження відхиляються апеляційним судом, оскільки договір про відступлення права вимоги, укладений між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_4 є чинним, у встановленому законом порядку не оскаржувався, не є предметом розгляду даної справи, а встановлення відповідних обставин не належить до предмету доказування, виходячи з матеріально-правових вимог в даній справі. 
Доводи стосовно подвійного стягнення за кредитним договором, враховуючи наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, відхиляються апеляційним судом, адже право власності на нерухоме майно виникає в порядку ч. 4 ст. 334 ЦК України. Відомості щодо реєстрації права власності на підставі рішення суду відсутні. 
Відсутність повідомлення боржника про заміну стягувача не є підставою для скасування рішення та запису про право власності в державному реєстрі. За ч. 516 ЦК України відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 цієї ж статті якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Апеляційний суд зауважує, що провадження в даній справі триває з червня 2018 року та в матеріалах справи міститься достатньо доказів переходу права вимоги до нового кредитора, разом з тим жодних доказів на підтвердження спроб виконання грошового зобов`язання на користь нового кредитора матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавалися. За таких обставин апеляційний суд не приймає відповідні доводи апелянта. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів та обставин справи й не мають правового значення для вирішення справи по суті спору, а тому не приймаються до уваги апеляційним судом. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що позиція апелянта не може ґрунтуватися виключно на запереченнях висновків суду першої інстанції без наведення обґрунтованих доводів та надання доказів на підтвердження своєї позиції. 
Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, однак не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 376 ЦПК України змінює оскаржуване рішення в частині мотивування.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2020 року – змінити в частині мотивування. В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Дата складення повного тексту рішення 20 грудня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

25.11.2021 року                                                                 м. Одеса