П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/15543/21	

Категорія: 112010200          Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 01.11.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дії щодо обмеження призначеної та виплачуваної пенсії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі – ГУПФ) в Одеській області, Пенсійного фонду (далі – ПФ) України про:
-          визнання протиправними дій ГУПФ України в Одеській області щодо обмеження призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років максимальним розміром, викладені у листі від 18 серпня 2021 року №14215-13517/0-02/8-1500/21;
-          зобов`язання ГУПФ України в Одеській області здійснювати ОСОБА_1 виплату призначеної та виплачуваної пенсії за вислугу років, з урахуванням раніше проведених виплат без обмеження її максимальним розміром, починаючи з 01 квітня 2019 року, а також здійснити виплату різниці між нарахованим розміром пенсії та фактично виплаченим з 01 квітня 2019 року по день проведення перерахунку.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду, ГУПФ України в Одеській області здійснено позивачу перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року встановивши обмеження її максимальним розміром.
Позивач вважав дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром протиправними та такими, що порушують права позивача на належний рівень пенсійного забезпечення.
Відповідач – ГУПФ України в Одеській області, позов не визнав, вказуючи, що починаючи з 01 січня 2018 року згідно із ст. 2 Закону України від 08 липня 2011 року №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі – Закон №3668-VI) максимальний розмір пенсій (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі – Закон №2262-ХІІ), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Зазначений Закон є чинним з 01 жовтня 2011 року та неконституційним не визнавався.
Відповідач – ПФ України, позов не визнав, вказуючи, що покладання судом на ПФ України зобов`язання здійснити виплату пенсії позивачу виходить за межі повноважень ПФ України, а тому не може бути реалізоване.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області, ПФ України про визнання протиправними дії щодо обмеження призначеної та виплачуваної пенсії та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо обмеження з 01 квітня 2019 року призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років максимальним розміром.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснювати ОСОБА_1 виплату призначеної та виплачуваної пенсії за вислугу років, з урахуванням раніше проведених виплат без обмеження її максимальним розміром, починаючи з 01 квітня 2019 року.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги:
-          ГУПФ України в Одеській області на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №420/2790/21 позивачу 07 травня 2021 року проведено перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року з урахуванням розміру основних і додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у довідці Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 22 грудня 2020 року №ЮО114718 станом на 05 березня 2019 року;
-          судом першої інстанції проігноровано, що починаючи з 01 січня 2018 року згідно із ст. 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсій (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону №2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в ГУПФ України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року по справі №420/2790/21, яке набрало законної сили 05 травня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково:
-          визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у листі від 17 лютого 2021 року №2202-1655/КО-02/8-1500/21 в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі довідки Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі – ООТЦК та СП) №ЮО114718 від 22 грудня 2020 року про грошове забезпечення станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону №2262-ХІІ та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі – Постанова №704);
-          зобов`язано ГУПФ України в Одеській області провести з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ООТЦК та СП №ЮО114718 від 22 грудня 2020 року про грошове забезпечення станом на 05 березня 2019 року, у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону №2262-ХІІ та положень Постанови №704 з урахуванням виплачених сум;
-          у задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
ГУПФ України в Одеській області на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року по справі №420/2790/21, 07 травня 2021 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року на підставі довідки ООТЦК та СП від 22 грудня 2020 року №ЮО114718 про грошове забезпечення станом на 05 березня 2019 року.
Як вбачається з перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року, пенсія позивачу перерахована з 01 квітня 2019 року виходячи з 68% грошового забезпечення та в підсумку з урахуванням надбавок, підвищень і доплат до пенсії, пенсія обчислена та має складати 21 435,77 грн. З урахуванням максимального розміру пенсії 14 970 грн.
21 травня 2021 року позивач звернувся до ГУПФ України в Одеській області з заявою, в якій просив здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії з урахуванням нової довідки про розмір грошового забезпечення, наданої ООТЦК та СП станом на 05 березня 2019 року без обмеження максимальним розміром, а також здійснити виплату різниці між нарахованим розміром пенсії та фактично виплаченим з 05 березня 2019 року по день проведення перерахунку.
Листом за №14215-13517/О-02/8-1500/21 від 18 серпня 2021 року, ГУПФ України в Одеській області повідомило позивача, що покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на ГУПФ України в Одеській області.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо обмеження з 01 квітня 2019 року виплату нарахованої пенсії максимальним розміром, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що після прийняття Конституційним Судом України рішення №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, обмеження розміру пенсії позивача 10 (десятьма) прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність - є неправомірним.
Таким чином, дії відповідача щодо застосування обмежень перерахованої з 01 квітня 2019 року та виплачуваної позивачу пенсії максимальним розміром є протиправними.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01 квітня 2019 року по день проведення перерахунку, суд зазначає, що згідно приписів ч.2 ст. 51 Закону №2262-ХІІ – з 01 квітня 2019 року, оскільки з 05 березня 2019 року змінився розмір грошового забезпечення, а перерахунок проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому виникли відповідні зміни. Тому і вимога позивача в частині виплати різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 05 березня 2019 року по день проведення перерахунку, задоволенню не підлягає, і перерахунок відповідачу слід провести з 01 квітня 2019 року. Тому в зазначеній частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції, в цілому, правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 19, 46 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 14, 77, 370 КАС України, ст.ст. 13, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно п.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, зокрема, ч.7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року нечинною є ч.7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ.
Відповідно до Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01 січня 2017 року, у ч.7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".
Відтак, буквальне розуміння змін, внесених Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі №2262-XII відсутня ч.7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Вищевказане свідчить, що протягом 2017 року ст. 43 Закону №2262-XII не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Отже, внесені Законом України від 06 грудня 2016 року №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до ч.7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року (Рішення Конституційного Суду України) обмеження максимальним розміром пенсії є протиправним та відповідно є протиправними дії відповідача щодо обмеження призначеної позивачу пенсії по інвалідності максимальним розміром.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 1-1 Закону України №2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Закон України №2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.
Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося ч.7 ст. 43 Закону України №2262-XII, яка визнана неконституційною з 20 грудня 2016, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень Закону України №3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону №2262-XII.
На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо помилкового не застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень Закону №3668-VI.
Застосування положень Закону №3668-VI по відношенні до військовослужбовців фактично зводить нінащо наслідки прийняття рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає ст. 17 Конституції України.
Висновки по даній справі не спростовують можливість застосування норм Закону №3668-VI по відношенні до осіб, щодо яких положення про обмеження виплати пенсії в максимальному розмірі встановлено іншими спеціальними Законами, які у встановленому порядку неконституційними не визнано.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 листопада 2020 року у справі №813/678/18 та від 09 лютого 2021 року у справі №640/2500/18.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2022 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.