ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«31» січня 2022 року 
м. Харків
справа № 635/3746/21
 
провадження № 22ц/818/1120/22
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів        -                        Котелевець А. В. , Пилипчук Н. П.,
за участю секретаря - Черненко В. О., 
учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг», представник позивача - Зінченко Ю. В.,
відповідачка -  ОСОБА_1 , 
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю ТБ «Слобожанщина»,
особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 , представник особи, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2021 року в складі судді Лук`яненко С.А.
 в с т а н о в и в:
У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю ТБ «Слобожанщина» про стягнення коштів, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в сумі 1 200 000,00 грн та судовий збір в розмірі 18 000,00 грн.

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що на підставі договору комісії № 5676/20/026377, укладеного 25 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ТБ «Слобожанщина» (комісіонер) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» (комітент), між Товариством з обмеженою відповідальністю ТБ «Слобожанщина» та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності, 25 липня 2020 року, укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5676/20/026377, а саме PORSCHE CAYENNE УНІВЕРСАЛ-В, 2017 року випуску, червоного кольору, VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , що зареєстрований за комітентом за договором комісії 24 лютого 2018 року. Вартість даного автомобіля відповідно до договору купівлі-продажу складає 1 200 000,00 грн. Таким чином, ОСОБА_5 стала власником спірного транспортного засобу, номерні знаки після переоформлення невідомі. 

Зазначив, що ОСОБА_1 не здійснювала оплату вартості транспортного засобу до підписання договору купівлі-продажу транспортного засобу №5676/20/026377, як це передбачено договором, а також не було проведено оплату і після підписання договору та державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на спірний автомобіль.

Вказав, що на його звернення щодо повернення коштів ОСОБА_1 не реагує.
Посилався на те, що сума заборгованості досить велика, та з огляду на невиконання свого зобов`язання щодо оплати за договором, існує ризик того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог та ускладнити поновлення порушеного права позивача.

Просив накласти арешт на транспортний засіб PORSCHE CAYENNE УНІВЕРСАЛ-В, 2017 року випуску, червоного кольору, VIN НОМЕР_1 .

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» про забезпечення позову - задоволено, заборонено відчуження автомобіля PORSCHE CAYENNE УНІВЕРСАЛ-В, 2017 року випуску, червоного кольору, VIN НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з ухвалою судді Одд П.Р. через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував того, що власницею спірного автомобіля є вона, оскільки 25 березня 2021 року придбала його у ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу. Зазначила, що жодних вимог до неї позивачем не заявлено. Посилалася на те, що заборона відчуження автомобіля не може забезпечити виконання рішення суду, навіть у випадку повного задоволенні позову та не може бути реалізована в межах виконавчого провадження.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 липня 2021 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) - Кругова С.С., суддів колегії - Маміна О.В., Пилипчук Н.П.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку - задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2021 року, відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року призначено справу до розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи. 

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 жовтня 2021 року справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) - Бурлака І.В., суддів колегії - Хорошевський О.М., Яцина В.Б.

26 серпня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначив, що ОСОБА_2 є рідною дочкою ОСОБА_1 , тому фактично договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8041/2021/2498261 від 25 березня 2021 року є фраудаторним правочином, тобто договором, що вчиняється на шкоду кредиторам. 

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 31 січня 2022 року до суду апеляційної інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, яке залишено без задоволення, оскільки доказів причин відкладення не надано. Крім того, клопотання направлено електронною поштою за відсутністю кваліфікованого електронного підпису представника, про що складено акт в складі начальника відділу документального забезпечення та контролю Олени Бірюкової, провідних документознавців Дарини Дворецької, Рухани Алієвої та Яни Богач. 31 січня 2022 року від представника особи, яка подала апеляційну скаргу надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю її представника. 

Заяв про відкладення розгляду справи від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали оскарження ухвали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_2 необхідно задовольнити, ухвалу суду - скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю ТБ «Слобожанщина» про стягнення коштів, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» грошові кошти в сумі 1 200 000,00 грн та судовий збір в розмірі 18 000,00 грн.
Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 10 червня 2021 року відкрито провадження у справі.

Звертаючись до суду з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» посилався на те, що 25 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ТБ «Слобожанщина» (комісіонер) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» (комітент) укладено договір комісії № 5676/20/026377, за умовами якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу PORSCHE CAYENNE УНІВЕРСАЛ-В 2017 року випуску, червоного кольору, VIN НОМЕР_1 .

25 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ТБ «Слобожанщина» та ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 , укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5676/20/026377, а саме автомобілю PORSCHE CAYENNE УНІВЕРСАЛ-В, 2017 року випуску, червоного кольору, VIN НОМЕР_1 . Вартість даного автомобіля відповідно до договору купівлі-продажу складає 1 200 000,00 грн.
Посилався на те, що покупець мала здійснити попередню оплату вартості транспортного засобу до укладення договору купівлі-продажу, однак вона цього не зробила, також не здійснила оплату вартості транспортного засобу і після підписання договору купівлі-продажу.

В заяві про забезпечення позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 надала копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , з якого вбачається, що з 25 березня 2021 року саме вона є власницею автомобіля PORSCHE CAYENNE УНІВЕРСАЛ-В, 2017 року випуску, червоного кольору, VIN НОМЕР_1 , оскільки 25 березня 2021 року між ОСОБА_1 та нею укладено договір купівлі-продажу № 8041/2021/2498261 транспортного засобу.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13  Конвенції про  захист прав   людини і  основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2, 10 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Із пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що предметом спору у справі, що розглядається, є стягнення коштів в розмірі 1 200 000,00 грн. 

В заяві про забезпечення позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» просив накласти арешт на транспортний засіб PORSCHE CAYENNE УНІВЕРСАЛ-В, 2017 року випуску, червоного кольору, VIN НОМЕР_1 , вартість якого за договором купівлі - продажу станом на липень 2020 року становила 1 200 000,00 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи вказаний автомобіль ще до подачі позову, з 25 березня 2021 року на праві власності належить ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , яка на час подачі позову вже не була власницею спірного автомобіля. 

На час вирішення питання про забезпечення позову, судом першої інстанції до участі у справі ОСОБА_2 не залучалась, а позовні вимоги до неї не заявлялись.

Разом з тим, при задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув уваги, що позов забезпечується забороною відчуження майна, що не належить відповідачці ОСОБА_1 , а тому є помилковим заборона відчуження майна особи, яка не є відповідачем у справі - ОСОБА_2 . 

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20), від 01 грудня 2021 року у справі № 569/5761/19 (провадження № 61-15031св21). 

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» на те, що зазначений договір є фраудаторним правочином судова колегія відхиляє, оскільки наразі розглядається тільки процесуальне питання, а не вирішується справа по суті. Крім того, правочин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено до подачі позову до суду. Причин не зазначення належних відповідачів позивач не надав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права, необґрунтовано задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» про забезпечення позову, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, що не позбавляє Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» реалізувати своє право на подачу заяви про забезпечення позову, якщо, на його думку, позов необхідно забезпечити.
Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. 381-384, 389 ЦПК України 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - задовольнити. 
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2021 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест холдинг» про забезпечення позову - залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                    І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

Н.П.Пилипчук

                Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року.