ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/2136/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,     
за участю секретаря судового засідання Макарової С.О. 
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу	  Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 13.11.2020р. у справі №160/2136/20	
за  позовом:	Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» 	
до:  про:	Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків  визнання протиправними та скасування податкових  повідомлень-рішень 	

ВСТАНОВИВ:

21.02.2020р. Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» ( далі – ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»)  звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. / а.с. 1-37 том 1/.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2020р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №160/2136/20 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 16 том 8/.
Позивач, посилаючись у адміністративному позові,  на те, що у період з 23.10.2019р. по 08.11.2019р. посадовими особами відповідача було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з питань формування від`ємного значення податку на додану вартість (далі – ПДВ), яке становить більше 100 тис. гривень по декларації з ПДВ за серпень 2019р.,  за результатами якої було складено акт №7/28-10-50-13/24432974 від 08.11.2019р.,  у якому контролюючим органом зроблено висновок про порушення підприємством п.198.1, п. 198.2, п. 198.3     ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, з урахуванням норм п. 44.1 ст. 44 ПК України, що призвело до : - порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку; - завищення податкового кредиту за період з 01.08.2019р. по 31.08.2019р.  на загальну суму ПДВ 1674512 грн.; -завищення суми заявленого бюджетного відшкодування з ПДВ за період з 01.08.2019р. по 31.08.2019р.  у розмірі 1674512 грн., через безпідставне віднесення сум ПДВ по господарським зобов`язанням з контрагентами-постачальниками ТОВ «СЕЙЛ-ЕКОХІМ», ТОВ «НВП «ДНІПРОПРОМСІНТЕЗ», КП «КРИВБАСВОДОКАНАЛ», ТОВ «СХІДЕНЕРГОМАШ», ТОВ «АВАНГАРД-ДНЕПР», ТОВ «ПРОМТЕХЗАПЧАСТИНА», TOB «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ», ТОВ «МАСЛО ТРЕЙД», ТОВ «ГІР-ІНТЕРНЕШЕНЕЛ», ПАТ «КИЇВСТАР», та ТОВ «ЕНЕРГОПІВДЕНЬМОНТАЖ» до складу податкового кредиту за серпень 2019р.  без фактичного здійснення господарської операції та на підставі цього акту відповідачем 28.11.2019р прийнято  податкові повідомлення-рішення: - № 0004665013 яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 1674512 грн., по податковій декларації платника ПДВ за серпень 2019 року та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 837256 грн.; -  № 0004675013, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1020 грн.. Позивач вважає висновки відповідача за результатами проведеної перевірки та прийняте ним податкове повідомлення-рішення № 0004665013 від 28.11.2019р. необґрунтованими та безпідставними, оскільки в ході перевірки перевіряючим були надані всі первинні бухгалтерські та податкові документи, договори та пояснення щодо взаємовідносин із вищезазначеними контрагентами, які підтверджують факт виконання сторонами своїх зобов`язань за укладеними договорами та подальше використання позивачем отриманих від цих контрагентів товарів (робіт та послуг) у власній господарській діяльності, що дозволило позивачу формувати податковий кредит у серпні 2019р.  з урахуванням суми ПДВ по зобов`язанням із цими контрагентом, тому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № 0004665013 від 28.11.2019р. Щодо прийнятого відповідачем за результатами перевірки податкового повідомлення-рішення № 0004675013, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1020 грн. за порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку, то позивач зазначив, що застосування такого штрафу можливо лише у разі вчинення платником податку тих самих дій повторно, але у  даному випадку факт повторності відсутній через наявне рішення суду, яке набрало законної сили, яким скасовано попередні рішення податкового органу з цього ж питання, тому це рішення відповідача також є безпідставним і позивач просив суд визнати це рішення протиправним та скасувати. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2020р. у справі № 160/2136/20 адміністративний позов задоволено, визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС  №0004665013, №0004675013 від 28.11.2019р./ а.с.208-212 том 9/.
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу /а.с. 219-232 том 9/, у якій посилаючись на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у цій справі з порушенням  норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 13.11.2020р. у цій справі та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі.
Матеріали адміністративної справи №160/2136/20, разом з матеріалами вищезазначеної апеляційної скарги, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 18.02.2021р. / а.с. 218 том 9/.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021р. р. у справі №160/2136/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 у справі №160/2136/20 /а.с. 236 том 9/, та справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 16-00 годин 06.04.2021р.  / а.с. 237 том 9/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та строки було повідомлено учасників справи /а.с. 238-242 том 9/.
Позивач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 4-29 том 10/, заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було повно з`ясовано усі обставини справи, які мали значення для її вирішення, та постановлено у справі рішення без порушень норм чинного матеріального та процесуального права, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 13.11.2020р. у цій справі залишити без змін. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.03.2021р. р. у справі №160/2136/20 призначено проведення судового засідання у справі за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2020р. у справі №160/2136/20 о 16-00 годин 06.04.2021р. в режимі відеоконференції / а.с. 37 том 10/.
У судовому засіданні 06.04.2021р. за клопотанням представника відповідача у розгляді цієї справи оголошено перерву до 16-00 годин 08.06.2021р. / а.с. 65 том 10/, про що судом було повідомлено учасників справи / а.с. 66,67 том 10/, також за клопотанням учасників справи судом у судовому засіданні 08.06.2021р. у розгляді цієї справи було оголошено перерву до 11 годин 30 хвилин 06.07.2021р. / а.с. 77 том 10/, про що судом повідомлено учасників справи та їх представників / а.с. 78,79 том 10/.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021р.  у справі №160/2136/20 (внесена до журналу судового засідання) здійснено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача – Офіс великих платників податків ДПС, правонаступником – Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з ВПП) / а.с. 80-81 том 10/.
У судовому засіданні 06.07.2021р. за клопотанням представника відповідача у справі оголошено перерву до 14 годин 30 хвилин 10.08.2021р. / а.с. 80-81 том 10/, про що були повідомлені учасники справи та їх представники / а.с. 82,83 том 10/ та за клопотанням представників учасників справи у судовому засіданні 10.08.2021р. у розгляді цієї справи оголошено перерву до 13 годин 30 хвилин 07.09.2021р. / а.с. 105 том 10/, про що були повідомлені учасники справи та їх представники / а.с. 106-109 том 10/.
У зв`язку з тим, що судді Панченко О.М. та Чередниченко В.Є., які входять до складу колегії суддів, що розглядає справу №160/2136/20 станом на 07.09.2021р. перебували у відпустці, справу №160/2136/2007.09.2021р. було знято з розгляду, та розгляд справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції перенесений на 13 годин 30 хвилин 02.11.2021р. / а.с. 141 том 10/, про що судом апеляційної інстанції було повідомлено учасників справи /а.с. 142-149 том 10/.
У судовому засіданні 02.11.2021р. у розгляді цієї справи було оголошено перерву до 16-00 годин 30.11.2021р. / а.с. 158-161 том 10/, про що були повідомлені учасники справи та їх представники / а.с. 162-164 том 10/.
Заслухавши у судовому засіданні 30.11.2021р. у режимі відеоконференції:
-          представника відповідача, який підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та додаткових письмових поясненнях / а.с. 84-99 том 10/ та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 13.11.2020р. скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову через його необґрунтованість та безпідставність; 
-          представника позивача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, підтримав доводи викладені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу /а.с. 4-29 том 10/ та письмових запереченнях на додаткові пояснення відповідача / а.с. 110-133 том 10/, і  просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 13.11.2021р. у цій справі залишити без змін. 
перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав.
ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», позивач у цій адміністративній справі, зареєстрований як юридична особа 08.04.2004р., ідентифікаційний код 24432974, підприємство є платником податків, у тому числі ПДВ /а.с. 39-41 том 1/.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено судом апеляційної інстанції, що у період з 23.10.2019р. по 08.11.2019р. посадовими особами Офісу великих платників податків ДПС  було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з питань формування від`ємного значення податку на додану вартість (далі – ПДВ), яке становить більше 100 тис. гривень по декларації з ПДВ за серпень 2019р.,  за результатами якої було складено акт №7/28-10-50-13/24432974 від 08.11.2019р. (далі – акт перевірки) .
З наданої суду та долученої до матеріалів цієї адміністративної справи копії вищезазначеного акту перевірки /а.с. 48-61/  вбачається, що у ході проведеної перевірки посадовими особами податкового органу, відповідача у справі,  зроблено висновок про порушення підприємством вимог податкового законодавства яке полягає у безпідставному формуванні податкового кредиту з урахуванням результатів  фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами-постачальниками ТОВ «СЕЙЛ-ЕКОХІМ», ТОВ «НВП «Дніпропромсінтез», КП «КРИВБАСВОДОКАНАЛ», ТОВ «СХІДЕНЕРГОМАШ», ТОВ «АВАНГАРД-ДНЕПР», ТОВ «ПРОМТЕХЗАПЧАСТИНА», TOB «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ», ТОВ «МАСЛО ТРЕЙД», ТОВ «ГІР-ІНТЕРНЕШЕНЕЛ», ПАТ «КИЇВСТАР», та ТОВ «Енергопівденьмонтаж» у серпні 2019р., що призвело до:
-          порушення п. 201.1., п. 201.10 ст. 200 ПК України, що призвело до порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку; 
-          порушення п.198.1, п. 198.2, п. 198.3   ст. 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту за період з 01.08.2019р. по 31.08.2019р.  на загальну суму ПДВ 1674512 грн.; 
-          порушення  п. 201.1, п. 200.4 ст. 201 ПК України, що призвело до завищення суми заявленого бюджетного відшкодування з ПДВ за період з 01.08.2019р. по 31.08.2019р.  у розмірі 1674512 грн.
У подальшому, на підставі вищезазначеного акту перевірки відповідачем  28.11.2019р. прийнято податкові повідомлення-рішення:
-          № 0004665013 яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за серпень 2019р.  на 1674512 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 837256 грн. / а.с. 231 том 1/; 
-          № 0004675013, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1020 грн. /а.с. 233 том 1/.
Як вбачається з наданої суду копії акту перевірки та додатку №6 до нього /а.с. 48-66, 67-127/ висновок про порушення позивачем у справі вищенаведених норм чинного податкового законодавства при здійсненні ним фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами у серпні 2019р. зроблено податковим органом з огляду на нереальність господарських операцій між позивачем та цими контрагентами через відсутність необхідних умов для здійснення господарської діяльності цими контрагентами позивача (недостатня чисельність працюючих, відсутність (незначна наявність) основних засобів, відсутність матеріальної та технічної бази для виконання робіт/ надання послуг, неможливість виробництва товарно-матеріальних цінностей, відсутність фактичних виробників по ланцюгу придбання/реалізації , тощо)  та відсутність в ланцюгу постачання в цілому за 2019р. придбання товару, послуг, який у подальшому, по ланцюгу постачання було реалізовано на адресу позивача.   
Спірні відносини, що виникли між сторонами у цій справі , врегульовано положеннями Конституції України, нормами Податкового кодексу України (далі – ПК України) та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі – Закон)
Так частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Господарська діяльність, відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, це  діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до  пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Положеннями п. 198.1 ст.198 цього ж Кодексу передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом п.198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду, відповідно до п.198.3 статті 198 ПК України, визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
-          придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; 
-          придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
За таких обставин необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Положеннями п. 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Платники податків, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Положеннями  абз. 5 ст. 1 Закону встановлено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. 
Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Частиною 2 ст. 3  Закону передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, і підставою для такого обліку, відповідно до ч. 1 ст. 9 цього ж Закону,  є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, і такі документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, і з метою  контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи, а ч. 2 ст. 9 Закону визначено обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Щодо господарських взаємовідносин позивача у справі з вищезазначеними контрагентами, які стали підставою для формування позивачем показників податкової звітності у відповідному звітному періоді, за який відповідачем у справі проведено перевірку та складено акт перевірки, на підставі якого прийнято спірні податкові-повідомлення рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, наступне.
Так під час розгляду цієї справи судом встановлено, що  ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (замовник) було укладено з ТОВ «Енергопівденьмонтаж» (підрядник) договір № 922 від 18.04.2019р., умовами якого з урахуванням додаткових угод №1   від 14.05.2019 р. та № 2 від 13.06.2019р. до нього, сторонами за договором погоджено виконання робіт з ремонту трансформаторів, також між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (замовник)  та ТОВ «Енергопівденьмонтаж» (підрядник) укладено Договір підряду № 1270 від 07.06.2019 р., предметом якого є виконання підрядником робіт  з капітального ремонту силового трансформатора, сторонами за цими договорами було виконано свої зобов`язання, а саме підрядником у визначений умовами договору строк виконано роботи з ремонту трансформаторів та капітального ремонту силового трансформатора, які використовуються позивачем у справі у технологічному процесі, факт виконання сторонами за договорами визначений договорами зобов`язань  надання послуг підрядником, оплата вартості наданих послуг замовником, підтверджується податковими накладними №1,№2  від 23.08.2019 р., рахунками на оплату №33,№34 від 23.08.2019 р.; актами приймання виконаних підрядних робіт №3771-33-08, №3771-34-08 за серпень 2019 р, актами на передачу основних та допоміжних матеріалів справи, конструкцій, запасних частин та деталей, конструкцій підрядних організацій№3771-33-08, №3771-34-08 від 23.08.2019 р., актами на використані при ремонті матеріали підрядною організацією від 23.08.2019 р., при цьому  позивачем під час проведення перевірки було надано податковому органу – відповідачу у справі, та суду під час судового розгляду даної адміністративної справи, усі первинні документи за цим договором, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов`язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, які у розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є належними первинними документами, які засвідчують факт виконання певних господарських операцій, і є підставою для ведення бухгалтерського обліку та формування фінансової звітності, та які, у свою чергу, також свідчать про фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами і використання отриманих позивачем товарів від цього контрагента у власній господарський діяльності, які були досліджені судом у судовому засіданні та долучені до матеріалів справи / а.с. 12-127 том 2; 94-113 том 9/.
Щодо підстав  формування ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Замовник) податкового кредиту по фінансово- господарським операціям з ТОВ «НВП «Дніпропромсінтез» (Експедитор), то судом під час розгляду цієї справи встановлено, що між позивачем у справі та експедитором ТОВ «НВП «Дніпропромсінтез» було укладено договір на надання транспортно-експедиційних послуг № 172 від 13.01.2016 р., умовами якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначеним цим Договором,   Експедитор надає Замовнику автотранспортні послуги по перевезенню у міжміському сполученні   металопродукції, надалі «вантажу», зі складів Замовника на території ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на склади Замовника та покупців металопродукції у інших містах України згідно додатку № 1, а також у морські порти м. Миколаїв, шляхом виділення за заявками Замовника автотранспорту, з водіями відповідної кваліфікації, забезпечений паливо-мастильними матеріалами для надання послуг за даним Договором, технічні характеристики та технічний стан якого відповідає вимогам до перевезення замовленого Замовником вантажу ( п.1.1. договору), а для виконання своїх обов`язків за цим Договором Експедитор має право залучати будь-які треті сторони (перевізників), укладати будь-які угоди і виставляти рахунки від свого імені, при цьому обов`язки Експедитора перед третьою стороною не звільняють Експедитора від відповідальності за виконання своїх обов`язків згідно цього Договору ( п. 1.3. договору), і сторонами за цим договором виконано свої зобов`язання у строк та обсяги визначені умовами договору, при цьому Експедитором для виконання визначених умовами договору транспортно-експедиційних послуг залучались треті особи, що було передбачено умовами укладеного із Замовником договору, а позивачем у справі сплачено надані Експедитором послуги, які використано у власній господарській діяльності, при цьому  позивачем під час проведення перевірки було надано податковому органу – відповідачу у справі, та суду під час судового розгляду даної адміністративної справи, усі первинні документи за цим договором, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов`язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, які у розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є належними первинними документами, які засвідчують факт виконання певних господарських операцій, і є підставою для ведення бухгалтерського обліку та формування фінансової звітності, та які, у свою чергу, також свідчать про фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами і використання отриманих позивачем товарів від цього контрагента у власній господарський діяльності, які були досліджені судом у судовому засіданні та долучені до матеріалів справи /а.с. _128-250 том 2; 2-250 том 3; 1-250 том 4; 1-250 том5; 1-250 том 6; 1-250 том 7; 1-14, 93, 211-250 том 8; 1-68 том 9/.
Приймаючи до уваги вищенаведене колегія суддів вважає, що під час розгляду справи факт надання послуг вищевказаними контрагентами на адресу позивача підтверджений належними доказами, які  є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», а тому є  достатніми доказами для підтвердження реальності господарських операцій з надання послуг, які спричинили  рух активів у процесі здійснення цих господарських операцій та зміни у власному капіталі позивача, а відповідачем у справі під час розгляду цієї справи не було надано суду будь-яких доказів порушень відображення господарської операції в бухгалтерському та податковому обліку позивача та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань, з урахуванням того, що безпосередній контрагенти позивача, у якого було придбано відповідні послуги на момент укладення та виконання господарських зобов`язань з позивачем були зареєстровані як юридичні особи та платники податків, у тому числі ПДВ, та належним чином задекларували надання послуг позивачу.
Крім цього колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з огляду на складений відповідачем акт перевірки позивача викладені у цьому акті обставини щодо порушень позивачем податкового законодавства зроблені податковим органом лише на підставі аналізу зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача , але така інформація  не є підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а підприємство не може автоматично бути визнано правопорушником лише на тій підставі, що податковим органом отримано податкову інформацію, у якій містяться висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись тощо, оскільки навіть наявність такої інформації не звільняє такий податковий орган від виконання покладеного на нього нормами закону обов`язку щодо самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону, і зібрана податкова інформація щодо контрагента певного суб`єкта господарювання, у даному випадку позивача у справі, не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.
Так, аналіз норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства дає можливість зазначити, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язання іншої юридичної особи, яка є його контрагентом у тих чи інших господарських зобов`язаннях, при цьому це стосується і податкових зобов`язань, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому при придбанні товару (отриманні послуги) покупець зобов`язаний сплатити вартість товару (послуги) продавцю, до складу якої входить ПДВ, а продавець зобов`язаний внести цю суму ПДВ до бюджету у відповідному звітному періоду, і у разі невиконання продавцем товару (послуги) цього обов`язку саме на нього за це покладається відповідальність, і на покупця товару (послуги), який є платником податку, нормами чинного законодавства не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення ними господарської діяльності та сплати податків та зборів (обов`язкових платежів) у даному випадку, що свідчить про те, що несплата продавцем товару (послуги) ПДВ до бюджету в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем товару (послуги).
З наданої суду копії акту перевірки / а.с. 48-66 том 1/ також вбачається, що податковим органом, в ході проведеної перевірки зроблено висновок про те, що позивачем при формуванні податкового кредиту за податковою декларацією з ПДВ за серпень 2019 року (вх.№ 9214642955 від 19.09.2019р.),  завищено податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «СЕЙЛ-ЕКОХІМ», КП «КРИВБАСВОДОКАНАЛ», ТОВ «СХІДЕНЕРГОМАШ», ТОВ «АВАНГАРД-ДНЕПР», ТОВ «ПРОМТЕХЗАПЧАСТИНА», TOB «ТІС- КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ», ТОВ «МАСЛО ТРЕЙД», ТОВ «ГІР-ІНТЕРНЕШЕНЕЛ», ПАТ «КИЇВСТАР», на загальну суму ПДВ 250766,71 грн.
Але під час розгляду цієї справи судом встановлено, що суми ПДВ по господарським операціям із вищезазначеними контрагентами віднесені позивачем (як покупцем товарів/послуг) до складу податкового кредиту за серпень 2019р. на підставі податкових накладних, які були складені  ТОВ «СЕЙЛ-ЕКОХІМ», постачальниками ТОВ «СЕЙЛ-ЕКОХІМ», ТОВ «НВП «Дніпропромсінтез», КП «КРИВБАСВОДОКАНАЛ», ТОВ «СХІДЕНЕРГОМАШ», ТОВ «АВАНГАРД-ДНЕПР», ТОВ «ПРОМТЕХЗАПЧАСТИНА», TOB «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ», ТОВ «МАСЛО ТРЕЙД», ТОВ «ГІР-ІНТЕРНЕШЕНЕЛ», ПАТ «КИЇВСТАР», та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, /а.с. 114-210 том 8/, а ці податкові накладні з урахуванням положень п. 201.10 ст. 200 ПК України    для покупця таких товарів/послуг , яким у даному випадку по господарським операціями із цими контрагентами позивач у справі, є підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.
При цьому необхідно зазначити, що  відповідачем під час розгляду цієї справи судом не було спростовано шляхом надання належних та допустимих письмових доказів те, що податкові накладні, виписані позивачу його контрагентами - ТОВ «СЕЙЛ-EKOXIM», ТОВ «НВП «Дніпропромсінтез», КП «КРИВБАСВОДОКАНАЛ», ТОВ «СХІДЕНЕРГОМАШ», ТОВ «АВАНГАРД-ДНЕПР», ТОВ «ПРОМТЕХЗАПЧАСТИНА», TOB «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ», ТОВ «МАСЛО ТРЕЙД», ТОВ «ГІР-ІНТЕРНЕШЕНЕЛ», ПАТ «КИЇВСТАР» - містять усі передбачені законом реквізити, тобто, відповідають вимогам статті 201 ПК України, що є підставою для віднесення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» сум ПДВ, сплачених у складі вартості товарів, отриманих від вищевказаних контрагенті-постачальників, до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, а також формування валових витрат позивача за господарськими відносинами з наведеними контрагентами.
Отже колегія суддів вважає, що позивачем до складу податкового кредиту податкового (звітного) періоду було включено суми ПДВ виключно по складеним вищезазначеними контрагентами та у передбаченому податковим законодавством порядку, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, що у свою чергу виключає будь-які відхилення між сумами податкового кредиту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та податковими зобов`язаннями даних контрагентів та, як наслідок, свідчить про безпідставність висновків контролюючого органу про порушення позивачем п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в контексті взаємовідносин із даними контрагентами.
Щодо висновків відповідача, які викладені у акті перевірки щодо неналежного оформлення первинних документів по господарським зобов`язанням позивача із вищезазначеними контрагентами протягом перевіряємого періоду, які  ґрунтуються на наявній у податкового органу податковій інформації відносно контрагентів позивача по всьому ланцюгу постачання товару/ надання послуги, то з огляду на те, що такий висновок ґрунтується лише на наявній у відповідача податковій інформації щодо контрагентів позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи, колегія суддів вважає, що  контролюючий орган не навів достатніх обставин, які б вказували на безтоварність господарських операцій та намагання позивача маніпулювати податковою звітністю з метою незаконного формування податкового кредиту без фактичного здійснення господарської операції.
Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 12.06.2018р. у справі № 802/1155/17-а відсутність достатньої кількості трудових ресурсів у контрагента, так само як і сертифікатів якості на поставлений товар, а тим паче взаємовідносини контрагента з іншими суб`єктами господарювання, не свідчить про нереальність господарської операції за умови підтвердження її належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.
Також необхідно зазначити, що висновок податкового органу стосовно  відсутності у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди замовником/покупцем (позивачем у справі) , оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), аналогічний висновок зроблено  Верховним Судом у постановах від 30.01.2018р. у справі №2а/1770/3360/12, від 19.06.2018р.  у справі №826/7704/16.
Таким чином, дослідивши надані до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з основним видом господарської діяльності позивача, колегія суддів робить висновок про те, що  в результаті господарських операцій з ТОВ «СЕЙЛ-ЕКОХІМ», ТОВ «НВП «Дніпропромсінтез», КП «КРИВБАСВОДОКАНАЛ», ТОВ «СХІДЕНЕРГОМАШ», ТОВ «АВАНГАРД-ДНЕПР», ТОВ «ПРОМТЕХЗАПЧАСТИНА», TOB «ТІС-КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ», ТОВ «МАСЛО ТРЕЙД», ТОВ «ГІР-ІНТЕРНЕШЕНЕЛ», ПАТ «КИЇВСТАР», та ТОВ «Енергопівденьмонтаж»,   у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі, оскільки у даному випадку для позивача у справі  визначальним є саме факт отримання від цих контрагентів товарів (робіт, послуг), перелік (кількість, якість, вартість)  яких  визначених умовами укладених господарських договорів, і подальше використання цих робіт, послуг та товарів у власній господарській діяльності, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, а ці обставини у свою чергу свідчать про наявність в таких діях суб`єкта господарювання-  позивача у справі, ділової мети  одержання економічного ефекту у результаті господарської діяльності, і при цьому позивач не зобов`язаний та не має об`єктивної можливості відслідковувати дотримання контрагентом вимог чинного законодавства України.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вищенаведена правова позиція стосовно розв`язання спірних правовідносин, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі, узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який  під час розгляду справи «БУЛВЕС» АД  проти Болгарії ( заява №3991/03) у рішенні від 22.01.2009р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідки невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, та сплачувати пеню, оскільки такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
З урахуванням вищезазначених фактичних обставин справи, які були встановлені судом під час розгляду даної справи та підтверджені належними письмовими доказами, колегія суддів вважає, що податковим органом зроблено безпідставний та неправомірний висновок щодо порушення позивачем  п.198.1, п. 198.2, п. 198.3   ст. 198,  порушення  п. 201.1, п. 200.4 ст. 201 ПК України, що призвело до завищення ним податкового кредиту за період з 01.08.2019р. по 31.08.2019р.  на загальну суму ПДВ 1674512 грн. та до завищення суми заявленого бюджетного відшкодування з ПДВ за період з 01.08.2019р. по 31.08.2019р.  у розмірі 1674512 грн. , тому колегія суддів вважає, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, під час прийняття податкового повідомлення-рішення № 0004665013 від 28.11.2019р. діяв не у спосіб встановлений чинним законодавством, що є підставою для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.
Досліджуючи питання правомірності прийняття відповідачем у справі податкового повідомлення-рішення форми № 0004675013 від 28.11.2019р., яким до позивача застосовано  штраф у розмірі 1020грн.,  як за порушення, що вчинено платником податків повторно протягом року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Положеннями  п. 121.1 ст. 121 ПК України (в редакції чинній станом на дату прийняття вищезазначеного податкового повідомлення-рішення) передбачено що, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 грн., а ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
Отже у даному випадку застосування штрафу в подвійному розмірі є можливим лише за наявності повторності, яка має певні складові, а саме: 
-          по-перше, платник податку вчиняє «ті самі дії»;
-          по-друге, його застосуванню має передувати вчинення цих дій (порушення вимог до п. 121.1 ст. 121 ПК України) раніше.
Так обґрунтовуючи вчинення позивачем повторно тих самих дій, відповідач посилався на податкові повідомлення-рішення №0000474615 від 29.01.2018р. та № 0003505013 від 10.10.2019р., які на його думку слугували підставою для прийняття податковим  органом рішення про повторність вчинення позивачем порушення вимог чинного законодавства, але під час розгляду цієї справи як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що:
-  податкове повідомлення-рішення № 0000474615 від 29.01.2018 р. визнано протиправним та скасовано постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.10.2019р. в справі №804/2867/18 і це рішення суду набрало законної сили;
-  податкове повідомлення-рішення № 0003505013 від 10.10.2019 р. є предметом оскарження в справі № 640/294/20 за позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень №0003495013, №0003505013 від 10.10.2019р., тому це рішення відповідача не набуло статусу узгодженого.
З огляду на вищенаведені фактичні обставини справи колегія суддів вважає, що висновок податкового органу про наявність в діях позивача    повторного  вчинення того самого порушення, за яке передбачена відповідальність за п. 121 ст. 121 ПК України , є помилковим через відсутність належним чином підтвердженого факту вчинення позивачем попереднього (однорідного) податкового правопорушення, тому відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, під час прийняття податкового повідомлення-рішення № 0004675013 від 28.11.2019р. діяв не у спосіб встановлений чинним законодавством, що є підставою для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.    
Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду справи та підтверджені належними письмовими доказами, які були досліджені судом та долучені до матеріалів цієї справи, та приймаючи до уваги положення чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства, зокрема положення п.44.1 ст. 44, пп. 14.1.36,  пп.  14.1.181,  пп.  14.1.231  п.  14.1  ст.  14, п.  44.1  ст.  44, п.  198.1, п.  198.2, п.  198.3, п.  198.6  ст.  198, п.  201.1, п.  201.4, п.  201.10  ст.  201 Податкового кодексу України, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, в порушення вимог ч. 1,2 ст.77 КАС України, не було доведено правомірності прийняття ним оскаржуваних рішень, тому суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо обґрунтованості заявлених позивачем у справі позовних вимог та постановив у справі обґрунтоване рішення про визнання протиправними та скасування  податкових повідомлень-рішень №0004665013, №0004675013 від 28.11.2019р.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем вимог у цій справі,   зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду  першої інстанції від 13.11.2020р.  у даній адміністративній справі  залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача  необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального  права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.
На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну  скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 13.11.2020р. у справі №160/2136/20 –  залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
Повний текст виготовлено та підписано 24.12.2021р.    
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко