Постанова
Іменем України
21 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 200/16759/15-ц
 
провадження № 61-12856св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - кредитна спілка «Катеринослав»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на заочне рішення Бабушкінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 02 листопада 2015 року у складі Шевцової Т. В. 
та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2020 року 
у складі колегії суддів: Макарова М. О., Куценко Т. Р., Ткаченко І. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року кредитна спілка «Катеринослав» (далі - 
КС «Катеринослав») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовну заяву мотивовано тим, що 01 березня 2013 року між 
КС «Катеринослав» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір 
№ 544, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 
145 000,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком 
до 01 березня 2016 року. 
04 березня 2013 року між КС «Катеринослав» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 545, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 145 000,00 грн, зі сплатою відсотків 
за користування кредитом, строком до 04 березня 2016 року. 
12 березня 2013 року між КС «Катеринослав» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 547, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 43 400,00 грн, зі сплатою відсотків 
за користування кредитом, строком до 12 березня 2016 року. 
КС «Катеринослав» зазначала, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами, станом на 21 вересня 2015 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість на загальну суму 
688 119,42 грн.
Короткий зміст заочного рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 02 листопада 2015 року позовні вимоги КС «Катеринослав» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Катеринослав» суму заборгованості за кредитними договорами від 01 березня 2013 року № 544 
у розмірі 278 905,93 грн, що складається із: заборгованості за тілом 
кредиту - 144 997,69 грн та заборгованості за відсотками - 133 908,24 грн; від 04 березня 2013 року № 545 у розмірі 319 755,73 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 144 852,85 грн та заборгованості 
за відсотками - 174 902,88 грн; від 12 березня 2013 року № 547 у розмірі 89 457,76 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту- 
43 392,31 грн та заборгованості за відсотками - 46 065,45 грн, усього 688 119,42 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у порушення умов кредитних договорів відповідач свої зобов`язання належним чином 
не виконав, у результаті чого у нього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 02 листопада 2015 року.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 
2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 02 листопада 2015 року залишено без змін.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 02 листопада 2015 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач у порушення умов кредитних договорів свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого у нього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводи
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2020 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій 
й передати справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій 
й передати справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційні скарги мотивовані тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вважають, що суди попередніх інстанцій 
в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18), 
від 23 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження 
№ 14-465цс18) та від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19), а також у постановах Верховного Суду 
у складі Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року у справі 
№ 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18), від 06 лютого 2018 року 
у справі № 754/3586/15-ц (провадження № 61-1018св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 2011/3915/12 (провадження № 61-38446св18) 
та від 31 липня 2019 року у справі № 553/1325/14-ц (провадження 
№ 61-10357св18).
Разом із цим, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вважають, що судом апеляційної інстанції безпідставно розглянуто справу без участі 
ОСОБА_2 , незважаючи на її клопотання про участь у справі 
та неможливість взяти участь через запровадження заходів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку 
із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) (карантинних обмежень).
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2020 року було відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 200/16759/15-ц із Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. У задоволенні клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про зупинення дії заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 02 листопада 2015 року та постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 28 липня 2020 року відмовлено.
У грудні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відзиви на касаційні скарги до суду не надійшли
Фактичні обставини справи, встановлені судами
01 березня 2013 року між КС «Катеринослав» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 544, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 145 000,00 грн, зі сплатою 0,1534 % від суми кредиту за кожен день користування кредиту, строком до 01 березня 
2016 року. Цей договір підписано сторонами, а позивачем як юридичною особою з прикладенням печатки.
04 березня 2013 року між КС «Катеринослав» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 545, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 145 000,00 грн, зі сплатою 0,1534 % від суми кредиту за кожен день користування кредиту, строком до 04 березня 
2016 року.
12 березня 2013 року між КС «Катеринослав» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 547, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 43 400,00 грн, зі сплатою 0,1534 % від суми кредиту за кожен день користування кредиту, строком до 12 березня 2016 року.
Згідно розрахунку заборгованості, станом на 21 вересня 2015 року розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами № 544 складає 278 905,93 грн, із яких: 144 997,69 грн - заборгованість за тілом кредиту 
та 133 908,24 грн - заборгованість за відсотками; № 545 - 319 755,73 грн, 
із яких 144 852,85 грн - заборгованість за тілом кредиту та 174 902,88 грн - заборгованість за відсотками; № 547 - 89 457,76 грн, із яких: 43 392,31 грн - заборгованість за тілом кредиту та 46 065,45 грн - заборгованість 
за відсотками, а всього 688 119,42 грн.
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями пунктів 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, 
що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору.
Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, 
що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або 
не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин 
за кредитним договором застосовується положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо 
за договором позичальник зобов`язувався повернути позику частинами, 
то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплатити проценти.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із доведеності позову КС «Катеринослав» та наявності передбачених статтями 526, 1050, 1054 ЦК України підстав для стягнення заборгованості за кредитними договорами, оскільки ОСОБА_1 не виконував належним чином взятих 
на себе за кредитними договорами зобов`язань, що призвело до утворення заборгованості.
Доводи касаційних скарг про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків щодо застосування норм матеріального 
й процесуального права у подібних правовідносинах, викладених 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18), від 23 січня 2019 року 
у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19), а також 
у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду 
від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження 
№ 61-517св18), від 06 лютого 2018 року у справі № 754/3586/15-ц (провадження № 61-1018св18), від 21 листопада 2018 року у справі 
№ 2011/3915/12 (провадження № 61-38446св18) та від 31 липня 2019 року 
у справі № 553/1325/14-ц (провадження № 61-10357св18), на які заявники посилалися у касаційних скаргах, є необґрунтованими, а висновки судів попередніх інстанцій такими, що не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.
Також колегія суддів відхиляє доводи касаційних скарг про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно розглянув справу без участі 
ОСОБА_2 , незважаючи на її клопотання про участь у справі 
та неможливість взяти участь через запровадження заходів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку 
із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) (карантинних обмежень).
Встановлено, що перше судове засідання в суді апеляційної інстанції було призначене на 03 березня 2020 року.
Розгляд справи № 200/16759/15-ц неодноразово відкладався з різних причин, у тому числі і за заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відкладення розгляду у зв`язку із неможливість взяти участь через запровадження заходів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) (карантинних обмежень).
30 березня 2020 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Цим законом внесені зміни до ЦПК України, зокрема частиною четвертою статті 212 ЦПК України у цій редакції передбачено, 
що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України 
з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється 
із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» або Державною судовою адміністрацією України».
Отже, ОСОБА_2 не була позбавлена можливості вжити заходів для забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із застосуванням власних технічних засобів.
З огляду на вищевикладене, доводи касаційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами першої 
та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 02 листопада 2015 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     С. Ф. Хопта
 
      Є. В. Синельников
 
      В. В. Шипович