Справа № 462/7750/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.  
Провадження № 33/811/1694/21                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 09 листопада 2021 року,
з участю правопорушника - ОСОБА_1 ,
потерпілої - ОСОБА_2 ,
представника потерпілої - адвоката Потинської О.Р., 

в с т а н о в и в:

цією постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП  та  накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 (сто сімдесят) гривень.
       Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору.
Згідно постанови судді,  ОСОБА_1 26 вересня 2021 року о 21:30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , що виразилось у нецензурній лайці та словесних образах, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що місцевий суд поверхнево та формально оцінив докази у справі, не дав їм належну правову оцінку та не перевірив їх іншими доказами. Зазначає, що інкриміноване йому правопорушення зазначене у протоколі є неконкретизованим, оскільки не вбачається в яких саме діях виразилось домашнє насильство по відношенню до колишньої дружини, а самі по собі нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство, оскільки таке має проявлятися у конкретних діях насильницького характеру. Вказує, що в матеріалах справи відсутні фактичні дані, які б підтверджували факт завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, внаслідок його поведінки, що виключає факт вчинення домашнього насильства. 
Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та є неналежним доказом його вини, що також залишилось поза увагою суду першої інстанції. 
Просить скасувати дану постанову, провадження по справі закрити. 
        Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, думку потерпілої ОСОБА_2 та її представника - адвоката Потинської О.Р. про залишення постанови суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.
       Так, згідно ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
       Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, окрім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
       Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення, який відповідно до вимог ст. 251 КУпАП є джерелом доказів у справі.
       Згідно ст. 278 КУпАП при підготовці до розгляду справи суддя повинен перевірити правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення.
       Ст. 256 КУпАП встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, у протоколі зазначаються: дата та місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків та потерпілих, якщо вони є та інші відомості, необхідні для вирішення справи.
       Аналізуючи протокол про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та зміст постанови місцевого суду, апеляційний суд приходить до висновку, що як працівником поліції ДОП СП ВП№1 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області Партикою А.Б., так і суддею під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді І інстанції, вищезазначені вимоги закону дотримані не були, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
       У протоколі серії ВАБ№694305 від 08 жовтня 2021 року про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 психологічне домашнє насильство, що проявилось у нецензурній лайці та у словесних образах.
       Проте, диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачає, зокрема, відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
       Відповідно до п.3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» термін домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
       Психологічне насильство, відповідно до закону - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
       Отже законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.
       Ці обставини (завдання шкоди фізичному здоров`ю або завдання шкоди психічному здоров`ю чи можливість спричинення якогось виду шкоди), як обов`язкові елементи складу правопорушення повинні бути зазначені у протоколі.
       В іншому випадку - буде порушено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист.
       Разом з тим, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ№694305 від 08 жовтня 2021 року вбачається, що в ході складання такого можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій ОСОБА_2 встановлена не була.
Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 свою вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП категорично заперечив та наголосив на тому, що ніяких дій насильницького характеру до своєї дружини він не вчиняв, та що в постанові суду першої інстанції невірно зазначено про визнання ним своєї вини, оскільки він не визнавав себе винним. 
       При цьому, враховуючи, що розгляд справи в суді здійснюється лише в межах перевірки тих обставин, які були встановлені органом, який склав протокол, то на суд не може бути покладена функція збільшення обсягу обвинувачення, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності.
       Зважаючи на повноваження апеляційного суду, який не вправі встановлювати обставини, що не знайшли свого відображення у відповідних процесуальних документах, наведені порушення закону є істотними і перешкоджають провадженню у справі та не можуть бути усунені при судовому розгляді апеляційним судом.
       Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених у диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП та настання чи можливості настання для ОСОБА_2 наслідків, зазначених у цій статті. 
       Відтак, на думку апеляційного суду, дії ОСОБА_3 в межах конфлікту з ОСОБА_2 не досягли межі, яка б означала вчинення того чи іншого виду насильства, визначеного диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП. 
       Окрім цього, при прийнятті рішення, апеляційним судом враховується і те, що відповідно до ч.2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.
       З матеріалів справи вбачається, що підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 став лист заступника начальника СД ВП №1УНП у Львівській області капітана поліції Козака Н. щодо скерування матеріалів стосовно ОСОБА_1 до територіального органу досудового розслідування під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення правопорушення, для полальшого внесення відомостей до ЄРДР датований ще 29 вересня 2021 року, натомість протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складено 08 жовтня 2021 року. При цьому, матеріали справи не містять даних про те, чи були у особи, яка уповноважена складати протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП труднощі з виявленням правопорушника і не зазначено причин спливу значного проміжку часу між виявленням особи правопорушника і часом складення протоколу.
       Отже, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та є неналежним доказом вини ОСОБА_1 , що залишилось поза увагою суду першої інстанції.
Виходячи з наведеного, на думку апеляційного суду, приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення та накладення стягнення на ОСОБА_1 , місцевий суд допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі та не розкрив їх суть, не дав їм належної оцінки, а лише формально вказав на них.
       Відтак, висновок суду перщої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому постанова судді підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити, а постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 09 листопада 2021 року, якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП  та  накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 (сто сімдесят) гривень - скасувати та закрити провадження в справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.