ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року 
м. Київ

cправа №  920/808/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Малихіної О.В.,

представників учасників справи:
позивача - комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради -Дудник Н.В. (в порядку самопредставництва),
відповідача - акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» - Сафронов М. А., адвокат (довіреність від 27.12.2021 № 18-49/6),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»  
на рішення господарського суду Сумської області від 29.03.2021 (суддя                        Котельницька В.Л.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 (головуючий суддя: Буравльов С.І., судді:  Шапран В.В.., Андрієнко В.В.)
у справі № 920/808/20
за позовом  комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради (далі - Підприємство, позивач)
до акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі -  Товариство, відповідач, скаржник)
про  стягнення 2   197   625,41 грн.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Підприємство звернулося до господарського суду Сумської області з позовом до Товариства про стягнення 2   197   625,41 грн., з яких: 1   921 910,78 грн. -  заборгованість за об`єми скинутих понаднормативно забруднених стічних вод, відповідно до договору на водопостачання та прийом стічних вод з підприємствами, установами, організаціями № 3, укладеного сторонами 05.01.2006 (далі - Договір), 209 251,10 грн. - пеня, 35 616,86 грн. - 3% річних,  30 846,67 грн. - інфляційні нарахування.
Позов обґрунтований з посиланням на порушення відповідачем умов Договору та Правил приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення міста Суми, затверджених рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 15.01.2019 № 4.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Рішенням господарського суду Сумської області від 29.03.2021 у справі                              № 920/808/20, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2021, позов задоволено частково; стягнуто з Товариства на користь Підприємства заборгованість за об`єми скинутих стічних понаднормативно забруднених стічних вод у розмірі 1 921 910,78 грн, пеню у розмірі 31 711,53 грн, 3% річних у розмірі 35 616,86 грн, інфляційні втрати у розмірі 30 846,67 грн; в іншій частині позову відмовлено.
Рішення та постанову мотивовано тим, що позивачем доведено у встановленому порядку підстави проведених нарахувань відповідачу за перевищення гранично допустимих концентрацій (ГДК) забруднюючих речовин у його стічних водах, тому вимога позивача про стягнення  з відповідача 1 921 910,78 грн. заборгованості  за  об`єми скинутих стічних понаднормативно забруднених стічних вод є обґрунтованою. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача  пені у сумі 209   251,10 грн., суди попередніх судових інстанцій в цій частині вимогу позивача задовольнили частково у сумі  31   711,53 грн, здійснивши власний розрахунок пені відповідно до пункту 27 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 за період з 18.11.2019 по 30.04.2020, відмовивши в частині стягнення 177 539,57 грн. пені за необґрунтованістю. Крім того, суди, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, дійшли висновку, що такий розрахунок є арифметично вірним, у зв`язку  з чим задовольнили вимоги про стягнення з відповідача 35 616,86 грн 3% річних та 30 846,67 грн інфляційних втрат за  неналежне виконання умов Договору.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі Товариство просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій зі справи, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Скаржник, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26.04.2021 у справі  № 920/1266/19 та від 17.04.2019 у справі № 916/2273/16, а саме: 
- висновок щодо застосування суб`єктами відомчого контролю при здійсненні контролю за якістю стічних вод КНД 211.1.0.009-94 «Гідросфера. Відбір проб для визначення складу і властивостей стічних та технологічних вод»;
- висновок щодо застосування вимог Правил приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 № 316 в частині наявності правових підстав контролю за допустимою концентрацією у стічних водах щодо мінералізації загальної (сухого залишку), і, як наслідок, неможливості нарахування додаткової плати за перевищення концентрації такого показника; 
- висновок щодо необхідності перевірки судами повноти застосування суб`єктами відомчого контролю у відборі проб стічних вод Керівного нормативного документа (КНД) 211.1.0.009-94 «Гідросфера. Відбір проб для визначення складу і властивостей стічних та технологічних вод», що встановлює загальні вимоги до відбору проб з метою подальшого визначення хімічних та фізичних властивостей показників складу і властивостей вод; кількості проб стічних вод, які відбираються суб`єктом відомчого контролю, вимогам відповідних методик проведення досліджень; дотриманням вимог відповідних державних стандартів (ДСТУ) щодо типу посудин, у які повинна відбиратися проба стічних вод, способу консервування відібраних проб, максимально рекомендованого часу консервування перед аналізуванням; наявності в актах відбору стічних проб відомостей про обробку контрольної проби, про особливості відбору проб.
Водночас скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції при вирішенні справи   № 920/808/20 не звернув уваги на обставини справи, які дають підстави стверджувати, що позивач: 1) нарахував додаткову плату за перевищення концентрації Мінералізації загальної (сухий залишок); 2) при здійсненні відбору проб порушені вимоги КНД 211.1.0.009-94 «Гідросфера. Відбір проб для визначення складу і властивостей стічних та технологічних вод» в частині кількості проб стічних вод, пункт 7.2. «Представлення результатів» ДСТУ ISO 5667-2-2003 «Якість води. Відбирання проб. Частина 2. Настанови щодо методів відбирання проб», щодо зазначення в актах відбору проб інформації про характер попереднього обробляння проб, доданий консервант чи стабілізатор; 3) проводив дослідження з порушенням вимог методик виконання досліджень; 4) порушив вимоги частини другої статті 7 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» щодо використання результатів досліджень для нарахування додаткової плати, щодо яких не відомі показники похибки вимірювань. 
Розгляд заяв та доводів інших учасників справи 
10.01.2022, на виконання ухвали Суду від 09.12.2021, через електронну пошту Верховного Суду надійшла заява  Товариства, в якій останнє просить Суд долучити до матеріалів справи докази направлення касаційної скарги на адресу Підприємства. 
11.01.2022 через систему «Електронний суд» від Підприємства до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла заява, в якій останній просить Суд: зобов`язати Товариство надіслати на адресу Підприємства копію касаційної скарги з усіма додатками до неї, визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву на касаційну скаргу, надавши Підприємству достатній строк для його подання (відзиву).
У судовому засіданні 13.01.2022 протокольною ухвалою у задоволенні зазначеного клопотання Судом відмовлено, у зв`язку зі спливом строку для подання такого клопотання, який (строк) передбачений  статтею 119 ГПК України.
Крім того, 11.01.2022 через систему «Електронний суд» від Підприємства надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій Підприємство, зокрема, просило Суд відкласти розгляд касаційної скарги, призначений на 13.01.2022, на іншу дату та надати можливість представнику Підприємства брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, оскільки представник останнього не має можливості бути присутнім 13.01.2022 у судовому засіданні.
Ухвалою Суду від 13.01.2022 заяву Підприємства про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, розгляд справи відкладено на 27.01.2022.
25.01.2022 через систему «Електронний суд» від Підприємства надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останнє просить Суд визнати причини пропуску процесуального строку поважними та поновити строк для подання відзиву. Також у відзиві просить Суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.
У судовому засіданні 27.01.2022 протокольною ухвалою у задоволенні зазначеного клопотання Судом відмовлено, у зв`язку зі спливом строку для подання такого клопотання, який (строк) передбачений статтею 119 ГПК України. Відзив Підприємства залишено без розгляду. 
Водночас, з урахуванням усного клопотання Підприємства про долучення вказаного документа, як письмових пояснень по справі, Суд на місці постановив, долучити до матеріалів справи № 920/808/20 вказані письмові пояснення Підприємства.
27.01.2022 представник Підприємства брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з ухвалою Суду від 13.01.2022.
3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх судових інстанцій встановлено, що Підприємство є виробником та виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в  м. Суми. 
Позивачем і відповідачем 05.01.2006 укладений Договір, за умовами якого позивач (виконавець) взяв на себе зобов`язання забезпечувати споживача (відповідача) питною водою та приймати стічні води згідно межі розподілу, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення. 
В подальшому сторонами укладені додаткові угоди до Договору, які є невід`ємною частиною зазначеного договору.
Сторони у своїх взаємовідносинах керуються, окрім інших нормативно-правових актів, Правилами приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення міста Суми, затвердженими рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 15.01.2019 № 4 (далі - Правила № 4).
Згідно з пунктом 3.1 Правил № 4 до систем централізованого водовідведення приймаються стічні води споживачів, які не призводять до порушення роботи каналізаційних мереж та очисних споруд, безпеки їх експлуатації та можуть бути очищені на каналізаційних очисних спорудах виробника відповідно до вимог Правил охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.1999 № 465.
Відповідно до пункту 3.2 Правил № 4 стічні води споживача, що приймаються до систем централізованого водовідведення, не повинні містити речовин, зазначених у цьому пункті.
Як передбачено пунктом 3.4 Правил № 4, забороняється скидати до системи централізованого водовідведення без попереднього знешкодження та знезараження на локальних очисних спорудах з обов`язковою утилізацією або захороненням утворених осадів стічні води, що містять забруднюючі речовини, визначені у переліку забруднюючих речовин, що заборонені до скидання до системи централізованого водовідведення згідно з додатком 2 до Правил № 4.
За пунктом 2 Правил № 4 споживачі повинні дотримуватися вимог до скиду стічних вод та установлених кількісних та якісних показників стічних вод на каналізаційних випусках споживачів, вимагати від субспоживачів виконання вимог цих Правил; здійснювати систематичний контроль за кількістю та якістю стічних вод, які скидаються ними до систем централізованого водовідведення, згідно з графіком відбору проб, погодженим із виробником, надавати виробнику інформацію про обсяги та якісний склад стічних вод, які скидають до систем централізованого водовідведення; надавати працівникам виробника необхідну інформацію щодо своєї системи водовідведення та вільний доступ до неї, а також допомогу під час відбору проб стічних вод споживачів, вивчення режиму їх скиду, обстеження системи водовідведення та локальних очисних споруд; визначати не менше двох представників, уповноважених представляти споживача під час відбору проб стічних вод, про що у триденний строк повідомляють виробника у письмовій формі та забезпечують присутність уповноваженого представника безпосередньо під час відбору проб стічних вод виробником.
У відповідності до пункту 6.1 Правил № 4 споживачі здійснюють контроль за кількістю та якістю стічних вод, які вони скидають до системи централізованого водовідведення або безпосередньо на каналізаційні очисні споруди виробників. Перелік забруднень, на наявність яких робиться аналіз, встановлюються додатками 2, 3 до цих Правил. Споживач зобов`язаний дотримуватися встановлених кількісних та якісних показників стічних вод на каналізаційних випусках. Оплачувати рахунки за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням при порушенні встановлених допустимих концентрацій забруднюючих речовин у концентрації, визначеної місцевими правилами приймання стічних вод.
Згідно з підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 Правил № 4 Підприємство повинно контролювати якість, кількість та режим скидання стічних вод споживачами. При цьому, підпунктом 2.1.5. пункту 2.1 Правил № 4 встановлено, що виробники повинні здійснювати раптовий (не погоджений зі споживачами заздалегідь) відбір контрольних проб. Механізм контролю, зокрема, порядок відбору проб встановлюється розділом 6 цих Правил.
Відповідно до пункту 6.6 Правил № 4 з метою контролю якості стічних вод споживачів виробник здійснює відбір контрольних проб. Виявлені в цих пробах перевищення допустима концентрація забруднюючих речовин у стічних водах є достатньою підставою для нарахування плати за скид понаднормативних забруднень.
Пунктом 4.2 Правил № 4 передбачено, що для всіх споживачів, які скидають стічні води до системи централізованого водовідведення м. Суми або безпосередньо на очисні споруди м. Суми, встановлюються максимально допустимі концентрації забруднюючих речовин.
Згідно з пунктом 4.3 Правил № 4 у разі визначення допустимих концентрацій забруднюючої речовини в стічних водах, що скидаються до системи централізованого водовідведення або безпосередньо на очисні споруди м. Суми, за допустимі концентрації у каналізаційній мережі приймають допустимі концентрації, визначені додатком 3 до цих Правил. У разі виявлення у стічних водах споживачів речовин, допустимі концентрації яких не передбачені Правилами № 4, виробник визначає допустимі концентрації забруднюючих речовин у стічних водах згідно з Правилами приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017  № 316 (далі - Правила № 316).
Згідно з пунктом 8.12 Правил № 4 плата за скид споживачем стічних вод із перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин, що встановлено аналізом контрольної проби та підтверджено актом, стягується за період від попереднього відбору контрольної проби, проведеної виробником, до дати зафіксованого порушення, але не більше 90 (дев`яноста) днів. Підвищена плата стягується за весь обсяг стічних вод, скинутих споживачем за цей період з певного об`єкта.
Відповідно до пункту 5.21 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008  № 190, зняття показів засобів обліку здійснюється представником виробника у присутності споживача або самим споживачем.
Під час здійснення контролю за скидом забруднюючих речовин позивачем виявлено факт скиду відповідачем в міську каналізацію стічних вод з перевищенням вмісту рівня забруднюючих речовин порівняно із встановленими місцевими Правилами № 4.
Згідно з доводами позивача об`єм скинутих споживачем стічних вод з понаднормативними забрудненнями (Qpz) у вересні 2019 року склав:
- по вул. Горького, 58 (цех 52 - виробництво хімобладнання вул. Горького, 58), за період з 27.06.2019 по 21.09.2019 (за 87 днів) - 27592,50 куб.м; за період з 22.09.2019  по 24.09.2019 (за 3 дні) - 951,50 куб.м, а всього - 28544,00 куб.м;
- по вул. Комарова, 2 (об`єкт УБТ) за період з 28.06.2019  по 18.09.2019 (за 83 дні) -12089,00 куб.м;
- по вул. Комарова, 2 (об`єкт АЕН і КО) за період з 28.06.2019 по 29.07.2019 (за 32 дні) -786,00 куб.м, за період з 30.07.2019 по 21.09.2019 (за 54 дні) - 1326,00 куб.м, за період з 22.09.2019 по 25.09.2019 (за 4 дні) - 73,50 куб.м, а всього - 2185,50 куб.м;
- по вул. Ковпака, 6 (об`єкт Сумське НВО КСПУ) за період з 28.06.2019 по 21.09.2019 (за 86 днів) - 3096,00 куб.м за період з 22.09.2019 по 24.09.2019 (за 3 дні) - 108,00 куб.м, а всього - 3204,00 куб.м;
- по пр-ту Курський, 30 (об`єкт компресорне виробництво) за період з 27.06.2019 по 29.07.2019  (за 33 дні) - 9647,00 куб.м, за період з 30.07.2019 по 21.09.2019 (за 54 дні) - 19349,60 куб.м, за період з 22.09.2019 по 24.09.2019  (за 3 дні) - 993,80 куб.м, а всього - 29990,40 куб.м.
Коефіцієнт кратності, який враховує рівень небезпеки скинутих забруднень для технологічних процесів очищення стічних вод та екологічного стану водойми (Кк) визначався позивачем на підставі протоколу дослідження якості стічних вод та розділу 8 Правил № 4, по кожному окремому об`єкту споживача. 
Так, позивачем складені акти відбору проб стічних вод від 18.09.2019 № 722, від 24.09.2019 № 735, від 24.09.2019 № 738, від 25.09.2019 № 741, від 25.09.2019                     № 740, які підписані представниками позивача і відповідача без зауважень. 
Для визначення вмісту забруднень у стічних водах споживачів використовуються дані лабораторії виробника, що передбачено пунктом  6.4 Правил № 4.
Судами встановлено, що хімічна лабораторія контролю промислових стоків позивача відповідає критеріям атестації і атестована на право проведення вимірювань у сфері робіт з контролю стану навколишнього природного середовища (води стічні), що підтверджується свідоцтвом про атестацію від 23.02.2018  № РУ-0110/18.
Зазначеною лабораторією складено відповідні протоколи дослідження якості стічних вод, а саме: від 24.09.2019 № 317, від 30.09.2019 № 327, від 30.09.2019                 № 328, від 30.09.2019 № 330, від 30.09.2019  № 329 по наступним об`єктам: ДП «Завод ОБ та ВТ» м. Суми вул. Комарова, 2; АТ «Сумське НВО» м. Суми вул. Горького, 58, виробництво хімобладнання; АТ «Сумське НВО» м. Суми, вул. Ковпака, 6, КСПУ (цех № 63); АТ «Сумське НВО» м. Суми, пр. Комарова, 2 АЕН і Ко. Машинобудівництво; АТ «Сумське НВО» м. Суми пр. Курський, 30, Компресорне виробництво. 
Так, зокрема по вул. Горького, 58 (цех 52 - виробництво хімобладнання вул. Горького, 58) коефіцієнт кратності склав Кк = 0,68, по вул. Комарова, 2, об`єкт ДП «Завод ОБ та ВТ» (УБТ), коефіцієнт кратності склав Кк = 0,96, по вул. Комарова, 2, об`єкт АЕН і КО (Машинобудівне виробництво), коефіцієнт кратності склав Кк=5,00, по вул. Ковпака, 6, об`єкт AT «Сумське НЕЮ» КСПУ, коефіцієнт кратності склав Кк = 0,79, по пр-ту Курський, 30, об`єкт компресорне виробництво, коефіцієнт кратності склав Кк =5,81.
Отже, за формулою Т х Qpz х Кк позивачем розраховано плату за скид стічних вод споживача з понаднормативними забрудненнями.
Згідно з виставленим позивачем рахунком № 115 від 30.10.2019 загальна плата за скид стічних вод споживача з понаднормативними забрудненнями по всім об`єктам відповідача  складає 1 921 910,78 грн. 
У відповідності до пункту 8.13 Правил № 4 плата за скид стічних вод до систем централізованого водовідведення у разі порушення вимог щодо якості і режиму їх скидання вноситься споживачем на розрахунковий рахунок виробника протягом десяти днів з дня отримання рахунку. Споживач зобов`язаний дотримуватися встановлених кількісних та якісних показників стічних вод на каналізаційних випусках. Оплачувати рахунки за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням при порушенні встановлених допустимих концентрацій забруднюючих речовин у концентрації, визначеної місцевими правилами приймання стічних вод.
На підставі актів відбору проб стічних вод від 18.09.2019 № 722, від 24.09.2019                  № 735, № 738, від 25.09.2019 № 740, № 741 та протоколів дослідження якості стічних вод від 24.09.2019 № 317, від 30.09.2019 № 327, № 328, № 329, № 330 позивачем складені листи-повідомлення про виявлене перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин, а саме: від 24.09.2019 № 05/7295, від 30.09.2019  № 05/7543, від 01.10.2019 № 05/7553.
31.10.2019 листом вих. № 21/8291 позивач надіслав на адресу відповідача                 повідомлення про виявлене перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин, акти відбору проб стічних вод, протоколи дослідження якості стічних вод та рахунок від 30.10.2019 № 115. Вказаний лист був отриманий відповідачем 01.11.2019, що підтверджується штемпелем поштового відправлення.
Відповідно до пункту 8.13 Правил № 4 плата за скид стічних вод до систем централізованого водовідведення у разі порушення вимог щодо якості і режиму їх скидання вноситься споживачем на розрахунковий рахунок виробника протягом десяти днів з дня його отримання. 
Доказів оплати відповідачем цих рахунків до матеріалів справи сторонами надано не було.
03.01.2019 позивач направив на адресу відповідача претензію від 02.01.2020                   № 22/13 про перерахування заборгованості в сумі 1 921 910,78 грн., однак вказана претензія залишена відповідачем без задоволення, що й стало причиною звернення позивача з даним позовом до суду. 
У зв`язку з несвоєчасною сплатою заборгованості позивач також просив суд стягнути з відповідача 35 616,86 грн. - 3% річних, 30 846,67 грн.  інфляційних нарахувань та  209   251,10 грн. пені відповідно до пункту 5.3 Договору та статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Спір у справі стосується правомірності нарахування позивачем та стягнення з відповідача плати за скид стічних вод з понаднормативних вмістом допустимих концентрацій (ДК) забруднюючих речовин у систему каналізації міста Суми, розрахованої позивачем на підставі положень, визначених місцевими правилами приймання стічних вод. 
В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається, на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, вказуючи, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26.04.2021 у справі № 920/1266/19 та від 17.04.2019 у справі № 916/2273/16. 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
14.12.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, якою конкретизовано запроваджене раніше тлумачення категорії «подібності правовідносин».
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі                                    № 233/2021/19 вказано, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (див. постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16 травня 2018 року у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 5 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31 жовтня 2018 року у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
Таким чином, конкретизація Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) касаційного суду, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц (пункт 88), від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 93), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 27.3), від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц (пункт 49), від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (пункт 43), від 29 вересня 2020 року у справі                         № 712/5476/19 (пункт 43), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (пункт 31), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 7.20) тощо).
При цьому, слід враховувати, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Проаналізувавши обставини правовідносин у даній справі та у справах, на  постанови в яких посилається скаржник, шляхом співставлення юридичного змісту спірних правовідносин, а також суб`єктів, об`єкти, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини у справах є подібними, а висновки викладені в них (справах) мають враховуватися.
Як встановлено судами попередніх судових інстанцій у справі, що розглядається,  сторони у своїх взаємовідносинах керуються, окрім інших нормативно-правових актів, місцевими Правилами приймання (Правилами  № 4), розробленими відповідно до Правил № 316, щодо застосування яких правовий висновок вже надавався Верховним Судом у справах, на які посилається скаржник .
Так, Правила № 4 розроблені виробником на підставі Правил № 316, з врахуванням місцевих особливостей приймання та очищення стічних вод.
Відповідно до пункту 4 Правил № 316 виробник розробляє місцеві Правила приймання, в яких враховують місцеві особливості приймання та очищення стічних вод, а також визначають допустимі концентрації забруднюючих речовин, що можуть скидати до системи централізованого водовідведення. Місцеві правила приймання затверджуються органами місцевого самоврядування та є обов`язковими для виробників та споживачів.
У місцевих правилах приймання конкретизуються питання щодо:
-  відбору проб стічних вод на аналіз;
- оформлення процедури відбору проб, у тому числі форми супровідного документа, що складатиметься за результатом відбору проб, з фіксуванням інформації щодо відібраної проби (дата, час, місце відбору; вид, об`єм проби; тип матеріалу тари, його об`єм; процедура попередньої обробки проби; відомості про особу, яка відбирала пробу, тощо) з урахування вимог та положень ДСТУ ISO 5667-2-2003 «Якість води. Відбір проб. Частина 2. Настанови щодо методів відбирання проб», ДСТУ ISO 5667-3-2001 «Якість води. Відбір проб. Частина 3. Настанови щодо зберігання та поводження з пробами», ДСТУ ISO 5667-10-2005 «Якість води. Відбирання проб. Частина 10. Настанови щодо відбирання проб стічних вод», КНД 211.1.0.009-94 «Гідросфера. Відбір проб для визначення складу та властивостей стічних і технологічних вод», Правил користування (пункт 10).
Згідно з підпунктом 6.11.1 пункту 6.11 Правил № 4  вбачається, що при здійсненні відбору проб стічних вод на аналіз, оформлення процедури відбору проб, у тому числі складання акту відбору проб стічних вод виробник керується:
- ДСТУ ISO 5667-2-2003 «Якість води. Відбирання проб. Частина 2. Настанови щодо методів відбирання проб»;
- ДСТУ ISO 5667-3-2001 «Якість води. Відбирання проб. Частина 3. Настанови щодо зберігання та поводження з пробами»;
- ДСТУ ISO 5667-10-2005 «Якість води. Відбирання проб. Частина 10. Настанови щодо відбирання проб стічних вод»;
- КНД 211.1.0.009-94 «Гідросфера. Відбір проб для визначення складу і властивостей стічних і технологічних вод»;
- Правилами користування.
Так, у справі № 916/2273/16 Верховним Судом надано  висновок, згідно з яким при здійсненні відбору проб стічних вод розповсюджується дія нормативного документа КНД  211.1.0.009-94 «Гідросфера. Відбір проб для визначення складу і властивостей стічних та технологічних вод» (пункт 5.2.3. постанови).
У справі № 920/1266/19, Верховний Суд надав висновок, згідно з яким ДК забруднюючих речовин встановлюються тільки для тих забруднюючих речовин, контроль яких передбачений у Правилах № 316, і цим нормативно-правовим актом не визначено контролю за ДК саме щодо мінералізації загальної (сухого залишку) в стічних водах відповідача.
У справі, що розглядається, суди попередніх судових інстанцій зазначених висновків Верховного Суду не врахували, отже знайшли своє підтвердження доводи касаційної скарги.
Крім того, суд касаційної інстанції також погоджується з доводами касаційної скарги про ненадання судами попередніх інстанцій оцінки доводам Товариства щодо дотримання позивачем відповідного порядку проведення відбору проб стічної води, які у цій справі є визначальними та ключовими з огляду на предмет позову та характер спірних правовідносин. Так,  судами попередніх інстанцій лише зазначено про встановлення факту перевищення ДК забруднюючих речовин в стічних водах споживача, ґрунтуючись на  актах відбору проб стічних вод.
У дослідженні актів відбору проб стічних вод, як доказів у цій справі, попередні судові інстанції, всупереч відповідним доводам Товариства, не дослідили обставин, пов`язаних із:
- застосуванням у такому відборі Керівного нормативного документа (КНД) 211.1.0.009-94 «Гідросфера. Відбір проб для визначення складу і властивостей стічних та технологічних вод», що встановлює загальні вимоги до відбору проб з метою подальшого визначення хімічних та фізичних властивостей показників складу і властивостей вод;
- невідповідністю в актах відбору проб відібраних об`ємів проби мінімально встановленим у відповідних методиках обсягам проб для тих величин, аналіз яких проводився Підприємством;
- дотриманням вимог відповідних державних стандартів (ДСТУ) щодо типу посудин, у які повинна відбиратися проба стічних вод, способу консервування відібраних проб, максимально рекомендованого часу консервування перед аналізуванням;
- наявності в актах відбору стічних проб відомостей про обробку контрольної проби (зазначення в актах відбору проб інформації про характер попереднього обробляння проб, доданий консервант чи стабілізатор), про особливості відбору проб;
- результатом дослідження позивачем  мінералізації загальної (сухого залишку) в стічних водах відповідача (протокол від 30.09.2019 № 327), що не відповідає умовам атестації хімічної лабораторії контролю промислових стоків позивача та вимог розділу 1 «Галузь застосування» КНД 211.1.4.042-95 «Методика гравіметричного визначення сухого залишку в природних стічних водах;
- контрольних проб стічних вод, які були використані для дослідження на предмет вмісту цинку та фосфатів, що відібрані з порушенням методик проведення досліджень та ДСТУ ISO 5667-2-2003 «Якість води. Відбирання проб. Частина 2. Настанови щодо методів відбирання проб».
Щодо аргументів скаржника відносно використання позивачем в протоколах дослідження якості стічних вод характеристики похибок або невизначеність вимірювань, які не відповідають вимогам використаних позивачем методик визначення концентрації хлорід-іонів, що є, на його думку, порушенням приписів Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Верховний Суд, з огляду на визначені скаржником підстави касаційного оскарження зазначає, що вказане питання не було предметом касаційного перегляду у справах  № 916/2273/16 та № 920/1266/19.  
Водночас Верховний Суд звертає увагу судів попередніх інстанцій на те, що у викладенні підстав для прийняття рішення необхідно надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (аналогічної позиції дотримується Консультативна рада європейських суддів щодо якості судових рішень у своєму Висновку № 11 [2008]).
Вказане свідчить про те, що судами попередніх інстанцій не дотримано повною мірою вимог: частини третьої статті 86 ГПК України щодо надання судом оцінки як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів); та частин першої і п`ятої статті 236 названого Кодексу, згідно з якими судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, а обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд акцентує увагу, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Верховний Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
За таких обставин доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження.
Таким чином, суд касаційної інстанції дійшов висновку про задоволення касаційної скарги Товариства та скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
З огляду на викладене, враховуючи те, що суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі вагомі, ключові та доречні питання, порушені у касаційній скарзі, які мають значення для вирішення даного спору під час нового розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, перевірити зазначені в цій постанові доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку.
Судові витрати
Верховний Суд зазначає, що питання щодо розподілу судових витрат у справі має бути вирішено за результатами нового розгляду справи.
Керуючись статтями 300, 308, 310, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»  задовольнити.
2. Рішення господарського суду Сумської області від 29.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 зі справи                                 № 920/808/20 скасувати.
Справу № 920/808/20 передати на новий розгляд до господарського суду  Сумської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          І.   Колос

Суддя                                                                                          І. Бенедисюк

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова