КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/2644/2022           
справа №357/3185/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року                                                                                                          м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2021 року ухваленого під головуванням судді Бебешко М.В. ,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,- 
встановив:
 
В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просила суд:
1) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0966 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 3220455500:04:009:0005;
3) стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.
 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що з відповідачем по справі ОСОБА_3   перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.10.1999. 
 
За період спільного проживання в шлюбі 03.05.2005 сторонами за спільні кошти набуте нерухоме майно, а саме: 1. Житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними Договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.03.2005 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.03.2021; 2. Земельну ділянку, загальною площею 0,0966 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 3220455500:04:009:0005, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.03.2021. 
 
Позивач зазначає, що оригінал договору купівлі-продажу земельної ділянки та Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯД № 713273 зберігаються у відповідача, їх копії останній надати відмовляється.
 
За взаємною згодою спірне житло було зареєстроване на відповідача. Зазначає, що відповідач вважає, що спірне майно зареєстроване за ним, тому він буде розпоряджатися ним на власний розсуд. Правовстановлюючі документи на спірне житло знаходяться у відповідача, копії яких він надати відмовляється. 
 
Вказує , що спірне майно придбане за час перебування в шлюбі, відтак  є об`єктом спільної сумісної власності та підлягає поділу, у зв`язку з чим  подано позов до суду.
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено:
 
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 36/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 64/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 36/100 частки земельної ділянки загальною площею 0,0966 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 3220455500:04:009:0005 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 64/100 частки земельної ділянки загальною площею 0,0966 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 3220455500:04:009:0005.
 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Стягнуто з   ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в розмірі 2 145, 27 грн.
 
Не погодившись з ухваленим рішенням в частині вирішення вимог щодо поділу майна,  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
 
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції, на думку скаржника, спільне майно поділив не в рівних частках.
 
Вказує, що суд першої під час вирішення спору інстанції не взяв до уваги наявність сімейних заощаджень у подружжя. 
 
Крім цього, зазначає, що судом невірно здійснено розрахунок при відступленні від принципу рівності часток при поділі майна подружжя. Вказує, що суд невірно розділив майно подружжя, оскільки, на думку скаржника, вартість квартири відповідача слід віднімати від всієї суми вартості спірного майна, а потім вираховувати частку в спірному майна кожного окремо.
 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Семенюта Р.А. доводи апеляційної скарги підтримали.
 
Відповідач ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.
 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Установлено, що 08 жовтня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області між сторонами зареєстровано шлюб (а.с.11).
 
03 березня 2005 року відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , останній придбав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 . Згідно пункту 2.1 вказаного договору, продаж житлового будинку з господарськими спорудами, за домовленістю сторін, вчинено за 72 000 грн. Договір нотаріально посвідчено 03 березня 2005 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Кравець А.В. Вказана обставина підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, та договором купівлі-продажу, що містяться в матеріалах справи (а.с.12-14).
 
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 березня 2005 року ОСОБА_3 придбав, а ОСОБА_4 продав земельну ділянку, площею 0,0966 га, розташовану на території Терезинської селищної ради, Білоцерківського району Київської області - в АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - будівництво, обслуговування жилого будинку і господарських споруд. Згідно з п.2.1 вказаного договору, продаж земельної ділянки, за домовленістю сторін, вчинено за 2 500 грн. Вказаний договір нотаріально посвідчено 03 березня 2005 року нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Клочко О.П. (а.с.47).
 
Відповідно до даних витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10 березня 2021 року, земельна ділянка з кадастровим номером: 3220455500:04:009:0005, площею 0,0966 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_3 . Відповідно до даних з Державного акту від 02.02.2007 серії ЯД №713273. Підставою для набуття права власності на земельну ділянку став цивільно-правовий договір - Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03.03.2005.
 
Згідно даних договору купівлі-продажу квартири від 03 березня 2005 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_5 квартиру, що розташована в АДРЕСА_2 , квартиру під АДРЕСА_3 . Згідно з п.2.1 вказаного договору, продаж квартири, за домовленістю сторін, вчинено за 10 390 грн.
 
Згідно даних кредитного договору № 035 від 04 березня 2о05 року, убачається, що Акціонерний комерційний банк «Трансбанк» надав ОСОБА_3 кредит в сумі 9 800 доларів США на купівлю житлового будинку номер АДРЕСА_1 та прилеглої земельної ділянки площею 0, 0966 гектарів, що розташована на території Терезинської селищної ради в АДРЕСА_1 . Відповідно до даного Договору, ОСОБА_1 , надала згоду на його укладення та заявила, що він укладається в інтересах сім`ї (а.с.49-50).
 
04 березня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Трансбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого був житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстровано в Державному реєстрі іпотек 05 березня 2005 року з реєстраційним номером 1743044.
 
04 березня 2005 року між Акціонерним банком «Трансбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 035, відповідно до умов якого, остання виступила поручителем перед банком за отримання 04 березня 2005 року кредиту ОСОБА_3 (а.с.52)
 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в день купівлі сторонами житлового будинку та земельної ділянки 03 березня 2005 року, ОСОБА_3 за 10 390 грн. продано ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_4 , яка відповідно до договору купівлі-продажу належала ОСОБА_3 на праві особистої власності та була отримана ним на підставі договору дарування, посвідченого Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 23.09.2004, що підтверджує пояснення відповідача, що при купівлі житлового будинку та земельної ділянки, ним було витрачено особисті кошти, виручені від продажу квартири, яка належала йому на праві приватної власності. Проте, судом не взято до уваги пояснення відповідача про те, що вартість даної квартири була оцінена в 10 000 доларів США і для придбання будинку не вистачало лише 10 000 доларів США, які було отримано в кредит,оскільки відповідно до договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , її вартість оцінена в розмірі 10 390 грн., а вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу становить 72 000 грн, вартість земельної ділянки - 2 500 грн. З огляду на це відступив від принципу рівності часток при поділі майна подружжя, з урахуванням вартості власної квартири, проданої відповідачем для подальшого врахування цієї суми для придбання житлового будинку та земельної ділянки. Розмір часток сторін визначив наступним чином: (72 000 грн. вартості житлового будинку + 2 500 грн., вартості земельної ділянки, що становить 74 500 грн. необхідно поділити порівно на 2 рівних частини, що буде становити 34 250 грн. Від даної суми необхідно відняти 10 390 грн., що становить вартість проданої ОСОБА_3 квартири. Вартість квартири необхідно приєднати до частки відповідача (34 250 грн. + 10 390 грн. = 47 640 грн., що в свою чергу становить 63, 95 % від вартості спірного майна або 64/100 його частки) та в свою чергу відняти вартість квартири від частки позивача (34 250 грн. - 10 390 грн.= 26 860 грн., що в свою чергу становить 36,05 % від вартості спірного майна або 36/100 його частки)
 
Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
 
Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Відповідно до положень частини першої  статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
 
Згідно  статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
При цьому, для визначення того, чи є майно спільною сумісною власністю і можливість застосування до нього глави 8 СК України також необхідно керуватися главою 7 цього Кодексу, що регулює питання особистої приватної власності.
 
Стаття 57 СК України визначає майно, що уважається особистою приватною власністю дружини, чоловіка.
 
Так, відповідно до статті 57 СК України:
1. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:
1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;
2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;
4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";
5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.
3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.
Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.
4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.
5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.
6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
 
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.
 
Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
 
Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі  №6-843цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17. Окрім того, така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 3 квітня 2020 року справі  №286/1537/16 , на яку посилається скаржник.
 
Посилання скаржника на висновки Верховного Суду у справі №266/5267/18 є помилковими, оскільки обставини справи, що переглядалась Верховним Судом та цієї справи, що переглядається апеляційним судом, не є подібними.
 
Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
 
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Проте заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
  
Зібраними у справі доказами підтверджено, що вартість спірного майна становить 74 500 гривень.
 
Окрім того, установлено та підтверджено доказами відчуження відповідачем належного йому на праві особистої власності майна, а саме квартири за ціною 10 390 грн.
 
Відтак особистою приватною власністю відповідача слід уважати 14/100 спірного майна ( що відповідає 10 390 грн.), а інші 86/100 є об`єктом спільної сумісної власності, які підлягають рівному поділу.
         З урахуванням викладеного, за позивачем  слід визнати право власності на 43/100 частинспірного майна, а за відповідачем  на 57/100 частин спірного майна.
            Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції не враховано наявність сімейних заощаджень, відхиляються колегією суддів, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.
         Суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, застосував помилковий алгоритм обрахування часток кожного з подружжя, відтак рішення суду підлягає зміні в цій частині.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2021 року змінити в частині визначення порядку поділу майна подружжя, у зв`язку з чим резолютивну частину рішення суду викласти в такій редакції.
 
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 43/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 57/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
 
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 43/100 частки земельної ділянки загальною площею 0,0966 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 3220455500:04:009:0005 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 57/100 частки земельної ділянки загальною площею 0,0966 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 3220455500:04:009:0005.
 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 14 лютого 2022 року.
 
Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова