ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1431/22 Справа № 209/432/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Деркач Н.М.,
за участю секретаря - Заворотного К.Я., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                        ОСОБА_1 , 

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 квітня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрофінансгруп" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

ВСТАНОВИЛА: 

ПАТ "Дельта Банк" у лютому 2015 року звернулось до суду з позовом, пред`явленим до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 2-5).
В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 29 квітня 2008 року між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0312/0408/71-209, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 23 000 доларів США, зі сплатою 11,90% річних за користування кредитом, на строк до 28 квітня 2038 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 23 000 доларів США, однак відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 19 листопада 2014 року утворилась прострочена заборгованість за кредитом 383 364,56 грн., з яких: 349 045,45 грн. - сума заборгованості за кредитом, 34 319,11 грн. - сума заборгованості за відсотками.
У забезпечення виконання зобов`язань позичальника відповідно до кредитного договору 29 квітня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0312/0408/71-209-П-1, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручилась за виконання обов`язків ОСОБА_1 умов основного договору, а за порушення виконання вказаних зобов`язань позичальником ОСОБА_1 , останній та ОСОБА_2 відповідають як солідарні боржники.
Позивач вважає, що у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору, та, виходячи із умов, укладеного з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору поруки, він має право на солідарне стягнення з відповідачів в судовому порядку зазначеної заборгованості і просить суд ухвалити відповідне рішення, яким стягнути з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованість в розмірі 383 364,56 грн., з яких: 349 045,45 грн. - сума заборгованості за кредитом, 34 319,11 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" задоволено в повному обсязі.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0312/0408/71-209 від 29 квітня 2008 року на загальну суму 383 364,56 грн., з яких: 349 045,45 грн. - сума заборгованості за кредитом, 34 319,11 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» понесені ними судові витрати по справі зі сплати судового збору у розмірі по 1827 грн. з кожного (а.с.72-74 Том І).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження ПАТ "Дельта Банк" його правонаступником ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп"(а.с.144,145 Том І).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2020 року задоволена заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 09 квітня 2015 року, яке скасовано(а.с.170 Том І).
При новому розгляді, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 квітня 2021 року позовні вимоги ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп", який є правонаступником ПАТ "Дельта Банк", задоволено повністю.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" заборгованість за кредитним договором № 0312/0408/71-209 від 29 квітня 2008 року на загальну суму 383 364,56 грн., з яких: 349 045,45 грн. - сума заборгованості за кредитом, 34 319,11 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Стягнуто з  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на користь ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" понесені ними судові витрати по справі зі сплати судового збору у розмірі по 1827 грн. з кожного  (а.с. 36-38 Том ІІ).
Не погоджуючись з вказаним рішенням суд,  ОСОБА_1  через свого представника адвоката Порядкова В.Б., подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" в повному обсязі з підставі недоведеності передачі права вимоги за кредитним договором № 0312/0408/71-209 від 29 квітня 2008 року та договором поруки №0312/0408/71-209-П-1 від 29 квітня 2008 року відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від ПАТ "Сведбанк" до ПАТ "Дельта Банк" та, відповідно, до ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп", порушення законодавства щодо змін кредитора без належного повідомлення про це боржників, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права (а.с. 44-49 Том ІІ).
ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп", відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України, скористалось своїм правом та 22 жовтня 2021 року подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило про те, що право вимоги ним набуто правомірно та у відповідності вимог чинного законодавства (а.с.79-83 Том ІІ).
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 квітня 2008 року між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ "Сведбанк" було укладено кредитний договір № 0312/0408/71-209, згідно якого ПАТ "Сведбанк" надало ОСОБА_1 кредит у сумі 23000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати ПАТ "Сведбанк" проценти, виходячи зі ставки 11,90 % на рік за користування кредитом на строк з 29 квітня 2008 року до 28 квітня 2038 року, що підтверджується копією кредитного договору № 0312/0408/71-209 від 29.04.2008 року та договорами про внесення змін та доповнень до кредитного договору (т. 1 а. с. 6-29).
       В забезпечення виконання зобов`язання за договором N 0312/0408/71-209 від 29 квітня 2008 року між ПАТ "Сведбанк" та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0312/0408/71-209-П-1 (т. 1 а. с. 30-32).
       ПАТ "Сведбанк" за договором купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року (т. 1 а. с. 45-52) відступило право вимоги ПАТ "Дельта Банк" за кредитами, в тому числі за кредитним договором №0312/0408/71-209 від 29 квітня 2008 року та договором поруки №0312/0408/71-209-П-1.
       16 січня 2020 року ПАТ "Дельта Банк" відступив права вимоги ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп", в тому числі і за кредитним договором №0312/0408/71-209 від 29 квітня 2008 року, що підтверджується копією договору № 2130/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 16 січня 2020 року (т. 1 а. с. 91-100).
       Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував свої обов`язки за кредитним договором, через що, станом на 19 листопада 2014 року утворилась заборгованість, яка становить 383364,56 грн. та складається з наступного: 349045,45 грн. - сума заборгованості за кредитом, 34319,11 грн. - сума заборгованості за відсотками, що підтверджується довідкою від 19 листопада 2014 року (т. 1 а. с. 43).
       Відповідно до розрахунку заборгованості (т. 2 а. с. 17-18), відповідач за кредитним договором сплатив 551,22 дол. США - заборгованості по кредиту та 5449,31 дол. США - відсотків. Станом на 16 січня 2020 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 960311,15 грн., з яких 550709,35 грн. - заборгованість за кредитом та 409601,79 грн. - заборгованість за відсотками.
       Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
       Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
       Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.
       Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
       Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
       Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Статтею 518 ЦК України передбачено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
       Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, яка розглянула справу в межах позовних вимог, у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, які не збільшувались позивачем, щодо необхідності солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №0312/0408/71-209 від 29 квітня 2008 року, яка виникла станом на 19 листопада 2014 року, в загальному розмірі 383 364,56 грн., з яких: 349 045,45 грн. - сума заборгованості за кредитом, 34 319,11 грн. - сума заборгованості за відсотками. 
       Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
       Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
       Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Судом першої інстанції вірно встановлено, з погоджується і колегія суддів, що первісним кредитором - ПАТ "Дельта Банк" на адресу відповідачів 23 вересня 2014 року надсилались досудові вимоги з повідомленням, що у випадку не сплати заборгованості за кредитним договором, вони будуть змушені звернутись до суду з позовом або до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису (а. с. 33, 34). В подальшому, позивач 30 листопада 2014 року надіслав до суду позовну заяву, яка була зареєстрована за Вх. № 1170 від 03 лютого 2015 року. 
       Пунктом 8.5 кредитного договору строк позовної давності був визначений терміном 10 років. Таким чином, судом першої інстанції було встановлено а надано правову оцінку, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, як і надано оцінку доводам представника відповідача ОСОБА_1 , викладених у відзиві на позовну заяву, щодо недійсності договору про відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "ФК "Дніпрофінасгруп", та зазначено, що вказаний договір є чинним, однак стороною відповідача не надавались відомості про наявність рішення суду щодо визнання його недійсним.
       Крім того, колегія суддів наголошує, що оскарження договорів відступлення прав вимоги та правомірність переходу права вимоги до відповідачів не було предметом цього спору, а тому і такі доводи апеляційної скарги колегією суддів не приймаються до уваги.
       Отже, суд першої інстанції, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, грунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень та які були досліджені у судовому засіданні, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які підтверджені письмовими доказами, вірно дійшов висновку про задоволення позову, у зв`язку з тим, що укладений між сторонами кредитний договір № 0312/0408/71-209 від 29 квітня 2008 року та договір поруки № 0312/0408/71-209-П-1 від 29 квітня 2008 року відповідають вимогам закону, зобов`язання відповідачами не виконано, та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.
Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 квітня 2021 року - залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко
                                                               
                                                                       Н.М. Деркач