ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/29264/19 	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/153/22 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Міщій О. Я., Шевчук Г. М., 
з участю секретаря - Романська К.М. 
сторін:
представника апелянта — ОСОБА_1 ,
представника відповідача — ОСОБА_2 ,
представника третьої особи — Станчака А.І.,
розглянувши цивільну справу № 607/29264/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2021 року (ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 28 жовтня 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тролейбусна 5Г», Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом знесення самовільно влаштованої перегородки,

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тролейбусна 5Г» (надалі — ОСББ «Тролейбусна 5Г»), Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом знесення самовільно влаштованої перегородки.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що відповідач ОСОБА_8 є її сусідом та проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач самочинно, без її письмової чи усної згоди та дозволу органів місцевого самоврядування та загальних зборів ОСББ, провів перепланування спільного коридору для квартир номер АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , перемурувавши вхідний тамбур та вмонтувавши півторастворчаті дерев`яні двері, чим порушив санітарні та пожежно-технічні норми і створив їй незручності. Вважає, що протиправні дії відповідача призвели до взаємних скарг в правоохоронні та інші контролюючі органи. Самовільне загородження спільного коридору дерев`яними дверима створює значні незручності для позивача, які полягають у тому, що вона боїться замкнутого простору. Крім цього, відкривання дверей до її квартири спричиняє шум та породжує скарги із сторони сусідів.
У зв`язку з наведеним просив зобов`язати відповідача демонтувати за власний рахунок самовільно встановлені півторастворчаті дерев`яні двері у спільному коридорі для квартир номер АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_8 , який проживав у квартирі АДРЕСА_1 , є головою ОСББ «Тролейбусна 5Г». Відповідач самочинно, без її згоди та дозволу органів місцевого самоврядування та загальних зборів ОСББ, провів перепланування спільного коридору для квартир номер АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , перемурувавши вхідний тамбур та вмонтувавши півторастворчаті дерев`яні двері, чим порушив санітарні та пожежно-технічні норми і створив їй незручності. Вважає, що демонтаж має провести ОСОБА_8 , оскільки спірні двері встановлені ним самовільно.
У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.
30 грудня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_8 — адвоката Фльорківа О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відзив мотивований тим, що ОСББ є суб`єктом, відповідальним за дотримання правил використання спільного майна багатоквартирного будинку, в т.ч. приміщень загального користування, та усунення будь-яких порушень встановленого законом порядку використання спільного майна багатоквартирного будинку. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 звернулася до суду із позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом знесення самовільно влаштованої перегородки до неналежного відповідача, котрий не є володільцем та користувачем квартири АДРЕСА_4 , а також не є суб`єктом, відповідальним за дотримання правил використання спільного майна багатоквартирного будинку, а тому вказана обставина є підставою для відмови у позові.
У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та здійснити розподіл судових витрат.
В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Ковальчин М.Я. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.
Представник відповідача — адвокат Фльорків О.В. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області — Станчак А.І. відносно рішення спору поклався на думку суду.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином буди повідомлені про день і час слухання справи.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №111331955 від 22 січня 2018 року ОСОБА_11 є власником квартири АДРЕСА_5 (т.1 а.с.7).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №262033378 від 17 червня 2021 року та №262034394 від 17 червня 2021 року за ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності, на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2021 року, який було укладено із ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 , - по Ѕ частині за кожною (т.1 а.с.162).
Судом з`ясовано, що ОСОБА_8 , а також ОСОБА_12 належало право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_4 , у розмірі часток по Ѕ, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 лютого 2018 року за №113013034 та №113013725 (т.1 а.с.119-120).
Як слідує із пояснень представника позивача у судовому засіданні попередній власник квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_8 без згоди ОСОБА_11 , а також інших співвласників зазначеного житлового будинку, здійснив перепланування загального коридору шляхом влаштування вхідного тамбуру та встановленням дверей, що створює незручності ОСОБА_11 у користуванні належним їй житлом. Зазначені незручності полягають у загородженні спільного коридору, порушенні санітарних та пожежних норм.
Зазначені обставини підтверджено інформацією наведеною у листі Головного управління Національної поліції у Тернопільській області від 14 серпня 2019 року за №Г-327/ог/70, адресованій позивачу на її звернення (т.1 а.с.11).
Факт встановлення вхідного тамбуру та встановленням дверей між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 колишнім власником квартири АДРЕСА_4 підтверджено також фотографіями, які було долучено представником позивача, а також електронними доказами, наданими представником позивача на яких зафіксовано розмову ОСОБА_11 із відповідачем з приводу самочинного встановлення останнім вказаних дверей (т.1 а.с.86-87).
Як вбачається з інформації, зазначеної Управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області у листі № 3-1/4287 від 27 вересня 2019 року, влаштування перегородки із дверним отвором в коридорі сходової клітки біля житлових квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 вказаного багатоквартирного житлового будинку суперечить вимогам Правил пожежної безпеки в Україні. Відтак, Управління зобов`язало негайно усунути вказане порушення шляхом приведення приміщень загального коридору будинку в стан, визначений проектною документацію на час введення об`єкта в експлуатацію (т.1 а.с.16).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 391 ЦК України).
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, визначені та регулюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Статтею 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що об`єктами будівництва є будинок, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно - транспортної інфраструктури.
Стаття 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що в разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Частиною першою статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).
Відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку, регулюють Закони України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.
Згідно зі статтею 1 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
Відповідно до частин першої та другої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.
Право спільної сумісної власності не передбачає визначення часток співвласників у праві спільної власності, на відміну від права спільної часткової власності, учасник якої наділений правом вимагати виділення йому в натурі частини майна у володіння та користування (частини друга - четверта статті 358 ЦК України), а також самостійно розпоряджатися своєю часткою (стаття 361 ЦК України).
Проте співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, не тільки володіють та користуються, але й розпоряджаються таким майном за спільною згодою.
Отже, багатоквартирний будинок є житловим будинком, будівлею, призначеною для постійного в ній проживання.
У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У пункті 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, у редакції, чинній на час улаштування відповідачами тамбурних перегородок, указано, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.
Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотримання встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-530цс16.
З матеріалів справи слідує, що співвласниками квартири АДРЕСА_4 на момент розгляду даної справи є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яким вона належить на праві спільної часткової власності.
При цьому, відповідач ОСОБА_8 не є власником суміжної із позивачкою квартири та не чинить їй перешкод у користуванні належним їй житлом.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Установлення відсутності у притягнутого позивачем відповідача обов`язку відповідати за позовом позивача є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем, як відповідач стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду який виконується під час розгляду справи.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, який не є власником суміжної квартири АДРЕСА_4 та не чинить їй перешкод у користуванні належною на праві власності квартирою.
З огляду на викладене, вимоги про демонтаж самовільно встановленої перегородки у спільному коридорі для квартир номер АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , позивачкою пред`явлено до ОСОБА_8 , який є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки саме ОСББ є суб`єктом, відповідальним за дотримання правил використання спільного майна багатоквартирного будинку.
Доводи апелянта про те, що саме відповідач повинен усунути позивачу перешкоди, оскільки він самочинно встановив дерев`яну перегородку, а тому повинен нести обов`язок по її демонтажу, колегія суддів відхиляє, оскільки на ОСББ «Тролейбусна 5Г» покладається обов`язок забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов і порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, забезпечувати належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна, припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування та розпорядження спільним майном співвласниками.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Крім того, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно зі статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Із матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2021 року ОСОБА_8 поніс витрати на правничу допомогу адвокатом Флорківим О.В. за написання відзиву на апеляційну скаргу та представництво його інтересів в суді апеляційної інстанції, що підтверджується квитанцією №0.0.2399376810.1 від 29 грудня 2021 року на суму 2000 грн., додатком до договору про надання правничої допомоги від 28 грудня 2021 року, актом №2 обсягу наданої правничої допомоги.
Беручи до уваги характер виконаної адвокатом роботи (складання відзиву на апеляційну скаргу, представництво у суді), принципів співмірності та розумності судових витрат, складності справи, критерій реальності адвокатських витрат, участь у судових засіданнях апеляційного суду, заявлених клопотаннях, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення клопотання про стягнення понесених витрат за надання професійної правничої допомоги адвокатом Фльорківим О.В. та стягнення з позивача ОСОБА_7 2000 грн. на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2021 року — залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_13 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) 2000 (двi тисячi) гривень 00 копiйок за надання професійної правничої допомоги в апеляційному суді.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 28 лютого 2022 року.

Головуючий 
Судді