СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року                                                м. Харків                        Справа № 922/2100/21  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий:	Зубченко І.В. (доповідач),	
судді: при секретарі судового засідання: за участю представників: від позивача:  від відповідача:	Барбашова С.В., Попков Д.О.   Романенко С.А.  Кравець В.М., ордер серія ХВ №000031 від 10.12.2021р., свідоцтво №1237 від 19.10.2004р. не з`явився 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 	   Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім.Юр`єва Національної академії аграрних наук України, с.Елітне Харківської області (вх.№3140 Х/3 від 19.10.2021р.)	
на рішення господарського суду	 Харківської області	
ухвалене	08.09.2021р. (повний текст складено та підписано 14.09.2021р. у м.Харкові)	
у справі	№922/2100/21 (суддя Аюпова Р.М.)	
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс", с.Бабаї Харківської області	
до	Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім.Юр`єва Національної академії аграрних наук України, с.Елітне Харківської області	
про	стягнення 3.330.913,52грн.	

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс", с.Бабаї Харківської області, позивач, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне"     Інституту     рослинництва ім.Юр`єва Національної академії аграрних наук України, с.Елітне Харківської області, про стягнення заборгованості за договором поставки №106-СЗ від 27.04.2018р. у розмірі 3.330.913,52грн., яка складається з 1.015.401,70грн. основного боргу, 1.177.229,83грн. процентів, 398.132,66грн. штрафу, 740.149,33грн. пені. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині своєчасної та в повному обсязі оплати поставленого позивачем     товару.
Рішенням господарського суду Харківської області від 08.09.2021р. (повний текст складено та підписано 14.09.2021р.) у справі №922/2100/21 позовні вимоги задоволені в повному обсязі. В основу рішення покладено висновки суду про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та не спростовані відповідачем. 
Не погодившись із зазначеним рішенням, Державне підприємство "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім.Юр`єва Національної академії аграрних наук України звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно резолютивної частини якої просить рішення господарського суду Харківської області від 08.09.2021р. у справі №922/2100/21 скасувати частково та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" у стягненні штрафних санкцій на суму 2.315.511,82грн.
На переконання скаржника, під час розгляду справи в суді першої інстанції існували всі підстави для зменшення судом штрафних санкцій до розумного розміру. Так, сума штрафних санкцій у 2,5 рази перевищує суму основного боргу. При цьому підприємство відповідача є державним підприємством, яке є повністю саморозрахунковим. Основним напрямком та завданням підприємства є наукове дослідження рослинництва, а не отримання комерційного прибутку. Відповідач може розраховувати лише на власні кошти, які отримує за результатами продажу продукції після проведення наукових досліджень. Отримані грошові кошти необхідні для виробничого та наукового процесу. Також судом підтверджено той факт, що відповідачем попри скрутне матеріальне становище було зменшено заборгованість на 376.000,00грн. Крім того, згідно з твердженнями скаржника, затримання розрахунків з позивачем не спричинило збитків останньому, оскільки вартість за договором була закріплена за курсом долара США, що захищає його майнові інтереси від інфляції та знецінювання. Необізнаність відповідача про дати розгляду справи (відповідач отримав повідомлення лише про перше судове засідання), згідно з твердженнями останнього, позбавила його можливості надати пояснення щодо викладеного вище під час розгляду справи в місцевому господарському суді. 
Для розгляду апеляційної скарги згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2021р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Чернота  Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2021р. вищевказану апеляційну скаргу залишено без руху з метою усунення скаржником допущених при її поданні недоліків.
На поштову адресу суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 23.10.2021р., до якої, разом з іншим, додано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. За змістом названого клопотання скаржник просить долучити до матеріалів справи наступні документи: довідка про наявність податкового боргу відповідача №179 від 12.11.2021р.; баланс (звіт про фінансовий стан) відповідача на 30.09.2021р.; звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) відповідача за 9 місяців 2021р. Згідно з твердженнями скаржника, названі документи підтверджують скрутний фінансовий стан відповідача та є доказами обставин, викладених у апеляційній скарзі, а саме щодо наявності підстав для зменшення штрафних санкцій за договором. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2021р. поновлено Державному підприємству "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім.Юр`єва Національної академії аграрних наук України пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 08.09.2021р. (повний текст складено та підписано 14.09.2021р.) у справі №922/2100/21, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, зобов`язано позивача у строк до 02.12.2021р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу.
Через канцелярію суду апеляційної інстанції 30.11.2021р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа; у межах визначеного судом строку) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно резолютивної частини якого позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення – без змін. При цьому за коротким змістом відзиву позивач наголошує на наступному:
- протягом 2018р.-2021р. відповідачем не сплачено заборгованості. Зменшення заборгованості, про яке зазначає апелянт, відбулось припиненням зобов`язання на суму 376.000,00грн. внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог. Виходячи з критерію, визначеного ст.233 Господарського кодексу України (далі – ГК України), а саме ступеню виконання зобов`язання боржником, у розглядуваній справі ступінь виконання зобов`язання дорівнює нулю;
- згідно з наданим відповідачем балансом та звітом про фінансові результати станом на 30.09.2021р., відповідач отримав 8.000,00грн. прибутку, тобто підприємство не є збитковим. Відповідач також не є неплатоспроможним. Приймаючи до уваги розрахункову величину коефіцієнту покриття, який визначається співвідношенням усіх поточних активів до короткострокових зобов`язань і характеризує достатність оборотних коштів підприємства для погашення боргів протягом року, можна говорити, що відповідач здатний розраховуватись за поточними зобов`язаннями за допомогою лише власних оборотних активів;
- відповідачу було відомо про розгляд справи господарським судом Харківської області, проте відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, клопотань, доказів, документів у обґрунтування своїх заперечень;
- доказів неможливості своєчасно подати до суду першої інстанції баланс та звіт про фінансові результати та довідку про заборгованість перед бюджетом відповідачем не надано, як і не наведено обставин, які б унеможливили подання цих документів;
- на час розгляду справи в суді першої інстанції наданих апелянтом документів не існувало, що виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції відповідних доказів.       
Після проведення підготовчих дій в порядку ст.267 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 06.12.2021р. призначив справу №922/2100/21 до розгляду на 12.01.2022р.
У зв`язку із перебуванням у відпустці суддів-членів колегії Радіонової О.О. та Черноти Л.Ф., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 11.01.2022р., згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями сформовано наступний склад судової колегії: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Барбашова С.В., Попков Д.О.
У судовому засіданні 12.01.2022р. представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. 
Разом з тим, 12.01.2022р. через канцелярію суду від директора підприємства відповідача отримано клопотання про відкладення судового засідання, за змістом якого директор зазначив, що бажає приймати участь у судових засіданнях з розгляду апеляційної скарги, однак не має такої змоги станом на 12.01.2022р. з огляду на захворювання та наявність симптомів гострої респіраторної хвороби. У свою чергу, судова колегія звертає увагу, що до клопотання, усупереч вимогам ГПК України, не додано доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин (хвороби директора підприємства). 
Крім того, 12.01.2022р. через канцелярію суду від представника Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім.Юр`єва Національної академії аграрних наук України – Ободовської Н.С. отримано клопотання про відкладення судового засідання, мотивоване тим, що відповідачем договір про надання правової допомоги з Адвокатським бюро «Ободовської Наталі» було укладено 11.01.2022р. та останньому потрібен час для детального аналізу документів, що містяться в матеріалах справи, розрахунку нарахованої суми процентів, пені і штрафів, підготовки обґрунтованої правової позиції та письмових пояснень з посиланням на судову практику та практику Європейського суду з прав людини.    
Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. 
Колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Як убачається з матеріалів справи, позиція Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім.Юр`єва Національної академії аграрних наук України викладена безпосередньо в апеляційній скарзі. Крім того судом враховано принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Керуючись наведеними приписами законодавства, зважаючи на наявність достатніх матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання ухвалою суду від 06.12.2021р. не була визнана судом обов`язковою, приймаючи до уваги відсутність доказів на підтвердження викладених у клопотанні директора підприємства відповідача обставин для відкладення розгляду справи та недоведеність представником Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім.Юр`єва Національної академії аграрних наук України - Ободовською Н.С. відсутності можливості у підприємства укласти договір про надання правової допомоги у період з 17.11.2021р. (ухвала про відкриття апеляційного провадження) до 11.01.2022р. (укладення договору №11/01/2022 від 11.01.2022р. з Адвокатським бюро «Ободовської Наталі»), судова колегія визнала за можливе розглянути справу №922/2100/21 за відсутністю представника відповідача та, відповідно, відмовила у задоволенні клопотань про відкладення розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 269 ГПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації, складено протокол.
У судовому засіданні 12.01.2022р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.04.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгроресурс» (далі - постачальник) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Елітне» Інституту рослинництва імені В.Я.Юр`єва Національної академії аграрних наук України (далі - покупець) укладено договір поставки №106-СЗ (далі – договір), за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця насіннєвий матеріал (далі – товар, насіння) та/або хімічні засоби захисту рослин (далі – товар, препарати), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього).
Відповідно до п.2.1 договору конкретний асортимент товару, його кількість, ціна за одиницю, загальна вартість товару, номер рахунку-фактури, умови оплати, порядок відвантаження, грошовий еквівалент ціни та вартості товару в іноземній валюті, курс іноземної валюти, спосіб розрахунку (у тому числі за допомогою авальованих векселів), розмір знижки до ціни реалізованого товару, інші відомості, які сторони вважають за потрібне погодити, наводяться у специфікаціях та/або в додаткових угодах до даного договору,     які є його невід`ємною частиною.
Згідно з п.2.2 договору кількість товару, який зобов`язаний поставити постачальник, може відхилятись від суми, зазначеної в специфікаціях та/або додаткових угодах. Покупець оплачує фактично поставлену йому кількість товару. 
Сторони визначили грошовий еквівалент ціни товару у відповідній іноземній валюті (долар США або Євро), який вказується у специфікаціях та/або додаткових угодах. Оплата товару здійснюється в гривнях з урахуванням курсу міжбанку (п.2.3 договору). 
Пунктом 2.4 договору сторонами погоджено, що під курсом міжбанку розуміється курс продажу відповідної іноземної валюти за гривні на міжбанківському валютному ринку України згідно з даними Інтернет-сторінки http://minfin.com.ua/currency/mb/, зафіксований на момент закриття торгів на банківський день, що передує дню зміни цін, а для цілей здійснення розрахунків – на банківський день, що передує дню платежу відповідно до умов цього договору. У разі недоступності Інтернет-сторінки або відсутності відповідної інформації на ній – визначається за курсом готівкового продажу іноземної валюти на початок відповідного дня у банку Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» у м.Києві або в ПАТ «Креді     Агріколь     Банк», який є найбільшим.
За умовами п.6.2 договору оплата вартості товару проводиться в гривнях. Оплата здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Покупець має право на дострокову оплату товару.
Відповідно до п.6.6 договору проіндексована сума платежу визначається наступним чином: ПСП = (К2/К1) х СП, де ПСП – проіндексована сума платежу, яка підлягає сплаті покупцем постачальнику, СП – сума платежу за договором,     К2 – курс міжбанку на день платежу за договором (специфікацією та/або додатковою угодою), К1 – курс міжбанку     або інший погоджений сторонами курс, який сторони зазначили в специфікації та/або додатковій угоді на дату їхнього підписання. Якщо К2 є меншим за К1, то ПСП дорівнює СП. 
При зверненні постачальника до суду із позовною заявою про стягнення з покупця заборгованості за цим договором, суми прострочених і несплачених покупцем платежів, у тому числі і по закінченню строку дії договору, індексуються у вищевказаному порядку, але показник К2 для них визначається станом на дату складання позовної заяви постачальником про стягнення із покупця заборгованості за цим договором. Якщо К2 є меншим за К1, то ПСП дорівнює СП, при цьому у разі якщо     показник К2 під час розгляду справи в суді зменшується, то перерахунок суми індексації ціни товару не проводиться. Якщо показник К2 під час розгляду справи в суді збільшується порівняно із таким показником на дату складання позовної заяви, то постачальник має право провести перерахунок суми індексації ціни товару та збільшити позовні вимоги (п.6.9 договору).
Згідно з п.п.11.3, 11.4 договору за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов`язань покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. У разі, якщо покупець допускає прострочення     оплати товару більш ніж на 5 календарних днів, то крім пені він додатково сплачує штраф у розмірі 30% від суми боргу в розмірі, визначеному на дату платежу відповідно до умов договору.     
Пунктом 11.5 договору сторони погодили, що, у разі прострочки виконання грошового зобов`язання, покупець зобов`язаний сплатити 40% річних від простроченої суми відповідно до ст.625 ЦК України.
Відповідності до п.11.6 договору нарахування штрафних санкцій, збитків, процентів та їхня оплата     відповідно до п.11.3 - п.11.5 цього договору здійснюється на суму боргу за товар з урахуванням його індексації за курсом міжбанку на дату, коли товар мав бути оплачений, відповідно до умов цього договору.
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором не обмежується шістьома місяцями, а здійснюється до моменту їх фактичного виконання, а строк позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій (неустойки) за такими зобов`язаннями сторонами збільшується до 3 (трьох) років (п.11.8 договору).
27.04.2018р. сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору поставки №106-СЗ від 27.04.2018р., відповідно до якої сторони узгодили поставку товару – хімічні засоби захисту рослин на загальну суму 87.027,36грн., що еквівалентно 3.304,00дол. США.
Згідно з п.2 вищевказаної додаткової угоди оплата здійснюється в наступні етапи:
- оплата в розмірі 20%, яка складає 17.405,47грн., що еквівалентно 660,80дол. США, сплачується покупцем у строк до 02.05.2018р. відповідно до умов договору згідно рахунка-фактури постачальника №СФ-000291 від 27.04.2018р.;
- решта суми в розмірі 69.621,89грн., що еквівалентно 2.643,20дол. США за курсом міжбанку, сплачується покупцем до 01.11.2018р.
Пунктом 4 додаткової угоди №1 від 27.04.2018р. узгоджено, що товар постачається на умовах EXW (згідно Інкотермс у редакції 2010р.) склад постачальника.
На виконання умов вищевказаної додаткової угоди, узгоджений сторонами товар був поставлений позивачем, про що свідчать наявні у матеріалах справи видаткова накладна №РН-0000615 від 27.04.2018р. та довіреність №22 від 27.04.2018р.
За поставлений відповідно до підписаної додаткової угоди №1 до договору поставки №106-СЗ від 27.04.2018р. товар відповідачем сплачено 17.405,47грн.
Додатковою угодою №2 від 08.05.2018р. до договору поставки №106-СЗ від 27.04.2018р. сторони узгодили поставку товару – хімічні засоби захисту рослин в асортименті на загальну суму     901.576,94грн., що еквівалентно 34.086,08дол. США.
Згідно з п.2 названої додаткової угоди оплата здійснюється в наступні етапи:
- оплата в розмірі 20%, яка складає 180.315,39грн., що еквівалентно 6.817,21дол. США, сплачується покупцем у строк до 25.05.2018р. відповідно до умов договору згідно рахунка-фактури постачальника №СФ-000543 від 08.05.2018р.;
- решта суми в розмірі 721.261,55 грн., що еквівалентно 27.268,87дол. США за курсом міжбанку, сплачується покупцем до 01.11.2018р.
Пунктом 4 додаткової угоди №2 від 08.05.2018р. узгоджено, що товар постачається на умовах EXW (згідно Інкотермс у редакції 2010р.) склад постачальника.
На виконання умов вищевказаної додаткової угоди, узгоджений сторонами товар був поставлений позивачем, про що свідчать наявні у матеріалах справи видаткові накладні №РН-0000716 від 10.05.2018р., №РН-0000717 від 10.05.2018р., №РН-0000727 від 11.05.2018р., довіреність №26 від 08.05.2018р.
Додатковою угодою №3 від 18.05.2018р. до договору поставки №106-СЗ від 27.04.2018р. узгоджено поставку товару – хімічні засоби захисту рослин в асортименті на загальну суму 273.391,09грн., що еквівалентно 10.395,10дол. США.
Згідно з п.2 вищевказаної додаткової угоди оплата здійснюється в наступні етапи:
- оплата в розмірі 20%, яка складає 54.678,22грн., що еквівалентно 2.079,02дол. США, сплачується покупцем у строк до 25.05.2018р. відповідно до умов договору згідно рахунка-фактури постачальника №СФ-000588 від 18.05.2018р.;
- решта суми в розмірі 218.712,87грн., що еквівалентно 8.316,08дол. США за курсом міжбанку, сплачується покупцем до 01.11.2018р.
Пунктом 4 додаткової угоди №3 від 18.05.2018р. узгоджено, що товар постачається на умовах EXW (згідно Інкотермс у редакції 2010р.) склад постачальника.
На виконання умов вищевказаної додаткової угоди, узгоджений сторонами товар     був поставлений позивачем, про що свідчать наявні у матеріалах справи видаткові накладні №РН-0000788 від 21.05.2018р., №РН-0000789 від 21.05.2018р.,     довіреність №26 від 08.05.2018р.
Сторонами 30.09.2019р. підписано акт зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 330.000,00грн., відповідно до якого припинено зобов`язання відповідача по договору поставки №106-СЗ від 27.04.2018р. на суму 88.112,64грн. 
30.09.2019р. сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого заборгованість покупця (відповідача) перед постачальником (позивачем) складає 1.155.936,60грн.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгроресурс» та Державним підприємством «Дослідне господарство «Елітне» Інституту рослинництва імені В.Я.Юр`єва Національної академії аграрних наук України підписано ряд угод про зарахування зустрічних однорідних вимог. Так, угодою від 30.10.2019р. припинено зарахуванням зобов`язання відповідача в частині оплати заборгованості на суму 15.000,00грн.; угодою від 24.06.2020р. припинено зарахуванням зобов`язання відповідача на суму 135.000,00грн.; угодою від 21.09.2020р. припинено зарахуванням зобов`язання відповідача на суму 45.900,00грн.
За таких обставин, сума основної заборгованості відповідача за отриманий від позивача товар, без урахування індексації, станом на 09.04.2021р. складає     960.036,60грн.
Наявність простроченої заборгованості Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім.Юр`єва Національної академії аграрних наук України (з урахуванням положень п.п.6.6, 6.9 договору проіндексована сума основної заборгованості покупця перед постачальником складає 1.015.401,70грн.) за договором поставки №106-СЗ від 27.04.2018р. стала підставою звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" з розглядуваним позовом до суду. 
Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, зазначає наступне.
Предметом спору у справі №922/2100/21 є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" про стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім.Юр`єва Національної академії аграрних наук України заборгованості за договором поставки №106-СЗ від 27.04.2018р. у розмірі 1.015.401,70грн., 1.177.229,83грн. процентів, 398.132,66грн. штрафу та 740.149,33грн. пені.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших  цілях, не пов`язаних з особистим,  сімейним,  домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Беручи до уваги правову природу укладеного договору №106-СЗ від 27.04.2018р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з купівлі-продажу.
Частиною 1 ст.692 ЦК України унормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття  товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України та ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
При цьому, приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Як убачається з долучених до матеріалів справи видаткових накладних, відповідач (покупець) отримав від позивача (постачальника) товар на загальну суму 1.261.995,39грн. з ПДВ. З урахуванням часткової оплати за поставлений товар та з урахуванням підписаних сторонами угод про зарахування зустрічних однорідних вимог, заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар за договором поставки №106-СЗ від 27.04.2018р. становить 960.036,60грн. Згідно з п.6.9 договору сума прострочених і несплачених покупцем платежів індексується у вказаному в п.6.6 договору порядку (що не суперечить положенням ст.189 ГК України, ст.ст.524, 533 ЦК України) та складає 1.015.401,70грн. Здійснений позивачем розрахунок індексації, з яким погодився суд першої інстанції, відповідачем не оспорюється.
У свою чергу, за змістом ст.ст.549, 611, 625 ЦК України та ст.ст.216-218 ГК України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати нарахованих на заборгованість упродовж періоду прострочення 40% річних (з урахуванням положень п.11.5 договору №106-СЗ від 27.04.2018р.), а також штрафу та пені, передбачених п.п.11.3, 11.4 договору №106-СЗ від 27.04.2018р. 
При цьому за приписами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Оскільки матеріали справи свідчать про несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань, передбачених умовами договору №106-СЗ від 27.04.2018р., з оплати отриманого у власність товару, позивач цілком управнений був вимагати сплати суми основної заборгованості (з урахуванням індексації) та заявлених до стягнення нарахувань на суму прострочених виконанням грошових зобов`язань (процентів, штрафу та пені).
Здійснений Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" розрахунок 40% річних (на суму 1.177.229,83грн.), штрафу (на суму 398.132,66грн.) та пені (на суму 740.149,33грн.), є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи щодо прострочення відповідача. Апелянт не висловив заперечень щодо розрахунку заявлених позивачем до стягнення сум. 
У свою чергу, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що «під час судового розгляду існували всі наявні підстави для зменшення судом штрафних санкцій до розумного розміру». При цьому за змістом резолютивної частини апеляційної скарги відповідач просить рішення місцевого господарського суду «про стягнення коштів скасувати частково та відмовити ТОВ «Агроресурс» у стягненні штрафних санкцій на суму – 2.315.511,82грн.».
Східний апеляційний господарський суд наголошує на тому, що формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних та процентів входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, про що, у свою чергу, зазначав Верховний Суд України у постановах від 17.10.2011р. у справі №6-42цс11 та від 06.06.2012р. у справі №6-49цс12. Наведене також кореспондується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10.04.2018р. у справі №910/10156/17 та від 16.05.2018р. у справі №686/21962/15-ц. У зв`язку із наведеним, нараховані Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" 40% річних (на суму 1.177.229,83грн.) не можуть бути зменшені на підставі ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України,  які підлягають застосуванню виключно щодо неустойки. 
Щодо зменшення штрафних санкцій (пені та штрафу) судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України суд як орган державної влади управнений діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, право суду при прийнятті рішення на зменшення у виняткових випадках розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, передбачене нормами ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України.
Частиною 3 ст.551 ЦК України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до положень ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
За приписами ч.1 ст.73, ч.1 ст.74, ч.1 ст.77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У свою чергу, під час розгляду справи в суді першої інстанції питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій не порушувалось (підтверджено відповідачем за змістом апеляційної скарги). Місцевим господарським судом не виносилося на обговорення сторін спору питання щодо наявності/відсутності підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки.
Відповідно до ст.7, ч.1 ст.13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності та принцип рівності сторін, які пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її в явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Європейський суд з прав людини у справі "Салов проти України" зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу.
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (справа «Екбатані проти Швеції») та право на ефективну участь (справа «T. проти Сполученого Королівства»).
Згідно з ч.ч.3, 4 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18.
Судова колегія зазначає, що судом апеляційної інстанції не встановлено негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не долучено до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження наявності виняткових підстав для зменшення належного до стягнення розміру неустойки. 
Під час розгляду справи в Східному апеляційному господарському суд від скаржника отримано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, за змістом якого скаржник просить долучити до матеріалів справи наступні документи: довідку про наявність податкового боргу відповідача №179 від 12.11.2021р.; баланс (звіт про фінансовий стан) відповідача на 30.09.2021р.; звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) відповідача за 9 місяців 2021р. Згідно з твердженнями скаржника, названі документи підтверджують скрутний фінансовий стан відповідача та є доказами обставин, викладених у апеляційній скарзі, а саме щодо наявності підстав для зменшення штрафних санкцій за договором. 
Разом з тим, у контексті приписів ч.ч.2, 3 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судова колегія, разом з іншим, враховує, що ухвалою господарського суду Харківської області від 07.06.2021р. у справі №922/2100/21 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 30.06.2021р. та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У названій ухвалі також зазначено, що у зазначений строк відповідач має надіслати суду відзив на позовну заяву та всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Отримання названої ухвали підтверджується відповідачем за змістом апеляційної скарги та убачається з матеріалів справи (наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.52)), що свідчить про обізнаність відповідача про розгляд справи місцевим господарським судом, про встановлення строку для надання відзиву та доказів. Отже, відповідач (апелянт) мав можливість у встановлений судом строк надати суду докази в обґрунтування своєї позиції (зокрема, докази скрутного фінансового становища) та заявити необхідні (на власний розсуд) клопотання (у тому числі про зменшення розміру штрафних санкцій). Зазначене, за висновками суду апеляційної інстанції, виключає наявність підстав для задоволення клопотання скаржника про приєднання доказів до матеріалів справи.
Більше того, колегія суддів зазначає, що надані відповідачем докази датовані після ухвалення оскаржуваного судового рішення. Так, у постанові Верховного Суду від 06.02.2019р. у справі №916/3130/17, зокрема, зазначено, що така обставина, як відсутність доказів на момент ухвалення рішення суду, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Таким чином, враховуючи процесуальні норми, що стосуються порядку подання доказів до суду першої та апеляційної інстанцій, межі перегляду справи апеляційним судом, а також викладену вище правову позицію Верховного Суду, колегія суддів не враховує під час розгляду апеляційної скарги надані відповідачем додаткові докази.
Крім вищевикладеного Східний апеляційний господарський суд звертає увагу, що у ст.ст.6, 627 ЦК України встановлено один із загальних принципів цивільного законодавства - свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами, і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов`язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами. Свобода договору полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018р. у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У даному випадку сторони, реалізуючи свою свободу договору, вільно, самостійно, на власний розсуд, тобто за волевиявленням обох сторін, у пунктах 11.3, 11.4 договору №106-СЗ від 27.04.2018р. погодили розміри майнової відповідальності покупця за порушення термінів оплати товару у вигляді штрафу та пені.
Таким чином, аргументи апелянта про порушення судом першої інстанції приписів ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. За висновками судової колегії, відсутні правові підстави для зменшення розміру штрафу та пені, належного до стягнення з відповідача на користь позивача.
За змістом апеляційної скарги відповідач, разом з іншим, зазначає про необізнаність щодо дат розгляду справи у зв`язку з отриманням повідомлення лише про перше судове засідання. У свою чергу, матеріали справи містять рекомендовані  повідомлення про вручення відповідачу ухвали господарського суду Харківської області від 30.06.2021р. про виклик у судове засідання, яке відбудеться 21.07.2021р. (т.1 а.с.56), ухвали від 21.07.2021р. про виклик у судове засідання, яке відбудеться 28.07.2021р. (т.1 а.с.67), ухвали про продовження строку підготовчого провадження від 28.07.2021р. та відкладення підготовчого засідання на 12.08.2021р. (т.1 а.с.68).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Чірікоста і Віола проти Італії" зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв "розумності строку" є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання.
Інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення за допомогою контакт-центру суду та/або за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень.
Таким чином, порушення господарським судом Харківської області норм процесуального права щодо повідомлення відповідача про судові засідання колегією суддів не встановлено.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1        статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод        зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод        зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім.Юр`єва Національної академії аграрних наук України підлягає залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін.
За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду    має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім.Юр`єва Національної академії аграрних наук України, с.Елітне Харківської області, на рішення господарського суду Харківської області від 08.09.2021р. (повний текст складено та підписано 14.09.2021р.) у справі №922/2100/21 – залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 08.09.2021р. (повний текст складено та підписано 14.09.2021р.) у справі №922/2100/21 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

У судовому засіданні 12.01.2022р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 17.01.2022р. 

Головуючий суддя                                                                    І.В. Зубченко

Суддя                                                                                           С.В. Барбашова  

Суддя                                                                                           Д.О. Попков