ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2358/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Паламар П.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 січня 2022 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
за участю секретаря судового засідання                    Головченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року (повний текст складено 09 листопада 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до рішення Черкаського окружного адміністративного суд з позовом до Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, в якому просив, з урахуванням змін, стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за липень, серпень, вересень 2020 року у розмірі 204450,00 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за липень, серпень, вересень 2020 року у розмірі 37754,00 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в період з липня по вересень 2020 року позивач на роботу не з`являвся, роботу не виконував, внаслідок чого відсутні підстави для нарахування та виплати йому заробітної плати.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що в день звільнення  працівника підприємство зобов`язане здійснити з ним повний розрахунок і видати трудову книжку. Однак, незважаючи на подання 10.06.2020 році позивачем заяви про звільнення, його було звільнено лише 01.10.2020 без виплати заробітної плати за  три місяці, що передували звільненню.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Черкаської міської ради від 06.02.2018 №2-2889 «Про обрання ОСОБА_1 секретарем Черкаської міської ради», позивача обрано на посаду секретаря Черкаської міської ради (а.с.53 т.1) та розпорядженням міського голови м. Черкаси від 07.02.2018 №52-р «Про ОСОБА_1 », прийнято на службу з 07.02.2018 в органах місцевого самоврядування та присвоєно йому 7 (сьомий) ранг посадової особи місцевого самоврядування. Доручено проводити йому виплати Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради (а.с.51 т.1).
10 червня 2020 року позивачем було подано заяву про звільнення його з посади секретаря Черкаської міської ради згідно з чинним законодавством (а.с.7 т.1). 
На підставі розпорядження міського голови м. Черкаси від 22.06.2020 №253-р, позивач з 22.06.2020 по 10.07.2020 перебував у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю 19 календарних днів (а.с.189 т.1).
Рішенням Черкаської міської ради №2-6403 від 01.10.2020 достроково припинено повноваження секретаря Черкаської міської ради ОСОБА_1 та звільнено зі служби в органах місцевого самоврядування у зв`язку із його зверненням з особистою заявою до міської ради в порядку Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виведено зі складу виконавчого комітету Черкаської міської ради (а.с.105 т.1).
Розпорядженням Міського голови м.Черкаси від 01.10.2020 № 377-(к) доручено Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради провести з позивачем розрахунок відповідно до чинного законодавства України та відрахувати із заробітної плати за 3 дні щорічної відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року з 07.02.2020 по 06.02.2021 (а.с.104 т.1).
Рішення Черкаської міської ради №2-6403 від 01.10.2020 та трудову книжку позивач отримав 02.10.2020, що підтверджується наявною на копії рішення та в особовій картці позивача розпискою (а.с.49 зворот, а.с.105 т.1).
Вважаючи, що йому протиправно не була виплачена заробітна плата за період липень - вересень 2020 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачем протиправно не виплачена позивачу заробітна плата за липень, серпень, вересень 2020 року у розмірі 37754 грн.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.
Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
В силу ст.2 наведеного Закону основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Отже, заробітна плата (основна, додаткова, інші заохочувальні виплати) є винагородою за виконану працівником роботу (працю), в тому числі відповідно до встановлених норм праці та понад встановлені норми, з урахуванням підсумків такої роботи.
Таким чином, основною умовою для нарахування та виплати заробітної плати є фактична обставина виконання працівником покладених на нього обов`язків (виконання роботи в розрізі встановлених норм праці) відповідно до законодавства, або трудового договору.
Як вбачається з матеріалів справи, після завершення 10.07.2020 відпустки  позивача з 13.07.2020 (перший робочий день після відпустки) по 01.10.2020 (день звільнення позивача), останній не з`являвся на роботу без повідомлення будь-яких поважних причин, що підтверджується табелями обліку робочого часу (а.с.121-123 т.1), службовою запискою директора Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради (а.с.58 т.1), актами про відсутність на роботі ОСОБА_2 (а.с.59-102 т.1).
Обставина щодо відсутності позивача на роботі в період з 13.07.2020 по 01.10.2020 також підтверджена його представником ( Жорнік М.О. ) в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, яка пояснила, що оскільки з моменту подання ним заяви про звільнення з посади секретаря Черкаської міської ради пройшло 14 днів, він вважав себе звільненим і не виходив на роботу свідомо. Будь-яких заяв  щодо розгляду його заяви про звільнення позивач не подавав.
Таким чином, оскільки позивач, в період з 13.07.2020 по 01.10.2020 на роботу не виходив, будь-якої роботи та посадових обов`язків не виконував, у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати йому заробітної плати за вказаний період.
Щодо посилань апелянта на те, що його заява про звільнення тривалий час не розглядалась, що унеможливлювало його працевлаштування на іншу роботу, колегія суддів зазначає, що в силу ч.5 ст.50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження секретаря сільської, селищної, міської ради можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради.
В той же час, з матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався до Черкаської міської ради з вимогою щодо пришвидшення процесу прийняття рішення про звільнення позивача, як секретаря вказаної ради, або звертався до судових органів щодо допущення Черкаською міської радою протиправної бездіяльності в частині не прийняття нею рішення за наслідками розгляду заяви позивача про звільнення, в рамках якої можливо було б заявити вимоги про стягнення відповідної шкоди, завданої такою бездіяльністю.
Також колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на положення національного законодавства щодо виплати середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, оскільки даний спір стосується саме стягнення заробітної плати за період, коли позивач не виконував повноваження секретаря Чернігівської міської ради, оскільки не з`являвся на робоче місце без поважних причин і не виконував роботу, за яку здійснюється нарахування та виплата винагороди.
В той же час, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта в частині пред`явлення позову до неналежного відповідача, оскільки відповідно до вимог ст.94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівнику власником або уповноваженим ним органом.
Відповідно до розпорядження міського голови м. Черкаси від 07.02.2018 №52-р проводити виплату позивачу заробітної плати уповноважено саме Департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, який є належним відповідачем у справі, як уповноважений власником орган на виплату заробітної плати.
Щодо твердження відповідача про наявність підстав для застосування наслідків пропуску позивачем звернення до адміністративного суду, колегія суддів зазначає, що спір стосується виплати позивачу заробітної плати, до якого застосовуються спеціальні строки звернення за судовим захистом, встановлені ст.233 КЗпП України, частиною 2 якої визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги, що в період з 01.07.2020 по 10.07.2020 позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати, а з 13.07.2020 (перший робочий день після відпустки) по 01.10.2020 (день звільнення) на робоче місце не з`являвся, роботу та власні посадові обов`язки не виконував, у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу заробітної плати за вказаний період, у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                                                   Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                    А.Ю.Кучма