ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/564/22 Справа № 202/3170/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
                        ОСОБА_1 

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років,-

ВСТАНОВИЛА: 

       У травні 2021 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. 
       В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 11 березня 2006  вони з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу вони мають спільних дітей - неповнолітню доньку ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наразі вона самостійно забезпечує дітей, відповідач участі у вихованні дітей не приймає, не піклується про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не надає належну матеріальну допомогу на виховання дітей, а тому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1  аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 31 травня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с.54-58).
       Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у стягненні аліментів на її утримання, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права в частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів на її тримання, просила змінити рішення суду та стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення сином ОСОБА_5 трирічного віку у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно. 
       Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до закону вона має право на аліменти оскільки перебуває у декретній відпустці, а відповідач має фінансовому можливість сплачувати аліменти не тільки на дітей але й на її утримання. Він працездатний, на час припинення фактичних шлюбних відносин працював неофіційно та мав стабільний високий дохід (а.с. 26-33).
       09 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував на те, що всі доводи апеляційної скарги є надуманими та не відповідають дійсним, фактичним обставинам. Звертав увагу суду на те, що позивач не надала доказів того, що він має змогу сплачувати аліменти на її утримання (а.с. 76-78).
       Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення скасувати в оскаржувані частині, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).
       Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
       За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
       Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
       Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       На даний час сторони проживають окремо, а їх спільні діти проживають разом з позивачем, що не оспорювалось відповідачем в ході розгляду справи.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Відповідач має можливість працювати, має задовільний стан здоров`я, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання позивача суд виходив з того, що доказів, що свідчили б про можливість відповідача, надавати матеріальну допомогу дружині-матері до досягнення дитиною трирічного віку, суду не надано.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення оскаржується лише в частині відмови у стягнення аліментів на матір , а тому в інші частині рішення суду не переглядається. 
        Колегія суддів не погоджується з висновками суду в оскаржуваній позивачем частині виходячи з наступного.
       Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
       Згідно статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
       Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.
       Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
       Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).        
       За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
       Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       В частині 1 статті 79 СК України, яка знаходиться в главі 9 «Права та обов`язки подружжя по утриманню» передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
       Враховуючи положення статті 84 СК України щодо права дружини на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, та з врахуванням обставин даної справи зважчаючи, що відповідач є працездатною особою, належними та допустимим доказами не довів, що за станом здоров`я він позбавлений можливості надавати допомогу на утримання дружини, не довів наявність інших істотних обставин, які могли б впливати на виконання ним своїх обов`язків, а отже і можливості сплачувати аліменти, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги та з урахуванням вимог ст.84 СК України, матеріального стану відповідача, принципів розумності та справедливості, приходить до висновку стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновків про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування оскаржуваного рішення суду в частині відмови у стягненні аліментів на її утримання з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог. 
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
       Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.        
       Позовні вимоги  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років задовольнити частково. 
       Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення 31 травня 2021 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.
       В іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2021 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

       Судді:                                                                Е.Л. Демченко
                                                               
                                                                               М.О. Макаров