УХВАЛА

09 лютого 2022 року 
м. Київ
справа № 300/1969/21
адміністративне провадження № К/990/3399/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М..,
суддів – Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року  і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у справі №300/1969/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 пред`явив позов до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування й невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року із врахуванням січня 2008 року як базового місяця та за період з 1 березня 2018 року до 19 лютого 2019 року із врахуванням березня 2018 року як базового місяця; 
- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року із врахуванням січня 2008 року як базового місяця та за період з 1 березня 2018 року до 19 лютого 2019 року із врахуванням березня 2018 року як базового місяця;
- зобов`язати відповідача надати довідку-розрахунок про розмір невиплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 1 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року із врахуванням січня 2008 року як базового місяця та за період з 1 березня 2018 року до 19 лютого 2019 року із врахуванням березня 2018 року як базового місяця.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд   рішенням від 14 червня 2021 року, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року, позов задовольнив частково, а саме:
- визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року із врахуванням січня 2008 року як базового місяця;
- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року із врахуванням січня 2008 року як базового місяця, з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 надати довідку-розрахунок про розмір невиплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 1 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року із врахуванням січня 2008 року як базового місяця;
- в задоволенні решти позовних вимог відмовив;
- стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 частину сплаченого ним судового збору в розмірі: 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.
У своїй касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року  і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у справі №300/1969/21. Також скаржник просить суд поновити строк на касаційне оскарження.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону Верховний Суд вважає за потрібне відмовити у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Статтею 129 Конституції України  однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, справа №300/1969/21 була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності    обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України.
Однак, у касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  випадки. Мотиви, наведені у касаційній скарзі, зводяться лише до переоцінки доказів у справі та незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо застосування норм законодавства.
За таких обставин, оскільки пункт 2 частини п`ятої    статті 328 КАС України    передбачає можливість перегляду, в якості винятку, судових рішень, що не підлягають касаційному оскарженню судом касаційної інстанції лише у разі, якщо скаржником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї правової норми, проте відповідачем таких винятків не зазначено, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Одночасно, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі пункту 3 (а) статті 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до пункту 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись статтями  12,  328,  333 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою  Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року  і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у справі №300/1969/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

……………………………
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду